Show simple item record
dc.contributor.author |
Kudláč, Antonín
|
cze |
dc.contributor.author |
Bortlová-Vondráková, Hana
|
cze |
dc.date.accessioned |
2024-08-24T07:32:40Z |
|
dc.date.available |
2024-08-24T07:32:40Z |
|
dc.date.issued |
2023 |
cze |
dc.identifier.issn |
1803-9243 |
cze |
dc.identifier.uri |
https://hdl.handle.net/10195/83849 |
|
dc.description.abstract |
Jako v každém vědeckém oboru, také v historiografii hraje sociální komunikace velmi důležitou roli. Ovlivňuje chod institucí, směry bádání a přirozeně i osobní život jednotlivých vědců. Vedle studia paradigmat, idejí, koncepcí a metodologií, které se tradičně opírá o analýzu textů, je proto namístě pokusit se ohledat také síť sociálních vazeb uvnitř daného oboru. Právě v předivu těchto sítí se totiž mohou skrývat odpovědi na otázky generační příslušnosti vědců, vzniku a proměn badatelských projektů, institucionálních sítí, mimovědeckých (politických, ekonomických…) souvislostí vědecké práce a podobně, přičemž tyto jevy uvnitř oboru lze podle nás vhodně zkoumat prostřednictvím analýzy a interpretace životních událostí konkrétních historiků, jejich názorů a postojů. Období sedmdesátých až devadesátých let 20. století, s rozkladem komunistického režimu a přechodem k demokracii, v němž se projevila řada kontinuitních i diskontinuitních prvků (metodologických, institucionálních, personálních), se zároveň jeví jako ideální dějinné klima pro takto „biocentricky“ zaměřený výzkum. Jako jedna z výzkumných metod se k tomuto účelu nabízí orální historie: rozhovory s profesionálními historiky a historičkami mohou odhalit mnohé jinde nezaznamenané informace, a také podnítit kladení nových otázek. Studie si klade za cíl ukázat možnosti a limity takto pojatého přístupu k dějinám soudobé české historiografie. |
cze |
dc.format |
p. 31-54 |
cze |
dc.language.iso |
cze |
cze |
dc.relation.ispartof |
Střed, volume 14, issue: 1 |
cze |
dc.rights |
Práce není přístupná |
cze |
dc.subject |
Československo |
cze |
dc.subject |
Česká republika |
cze |
dc.subject |
historiografie |
cze |
dc.subject |
historikové |
cze |
dc.subject |
odborná komunita |
cze |
dc.subject |
normalizace |
cze |
dc.subject |
transformace |
cze |
dc.subject |
dějiny vědy |
cze |
dc.subject |
orální historie |
cze |
dc.subject |
Czechoslovakia |
eng |
dc.subject |
Czech Republic |
eng |
dc.subject |
historiography |
eng |
dc.subject |
historians |
eng |
dc.subject |
expert community |
eng |
dc.subject |
normalization |
eng |
dc.subject |
post-socialist transformation |
eng |
dc.subject |
history of science |
eng |
dc.subject |
oral history |
eng |
dc.title |
I historici jsou jen lidé… Možnosti „biocentrického“ přístupu ke studiu dějin soudobé české historiografie |
cze |
dc.title.alternative |
Even historians are just people... The Possiblities of a "biocentric" approach to the study of the history of contemporary Czech historiography |
eng |
dc.type |
article |
cze |
dc.description.abstract-translated |
As in any scientific field, social communication plays a very important role in historiography,
too. It manifests itself in the operation of institutions, research directions and, naturally, in
the personal lives of individual scholars. In addition to examining paradigms, ideas, concepts
and methodologies, it is therefore appropriate to examine the network of social connections
within the field. It is in the entanglements of these networks that we may find answers to the
questions such as: which generation did these historians belong to? How did they step into
the emergence and transformations of research projects of that time? How did they influence
the dynamics of institutional networks? These phenomena, we believe, can be appropriately
examined through the analysis and interpretation of the life events of specific historians, their
opinions and attitudes. At the same time, the period of the 1970s to the 1990s, with the collapse
of the communist regime and the transition to democracy, in which a number of continuity
and discontinuity elements (methodological, institutional, personnel) became apparent, seems
to be the ideal historical climate for such “biocentric” research. Oral history seems to be a very
suitable research method for this purpose: interviews with professional historians can reveal
much information that has not been recorded elsewhere, and also stimulate new questions. The
article aims to show the possibilities and limits of this approach to the history of contemporary
Czech historiography. |
eng |
dc.peerreviewed |
yes |
cze |
dc.publicationstatus |
postprint |
cze |
dc.identifier.doi |
10.54681/c.2022.1.2 |
cze |
dc.relation.publisherversion |
https://kramerius.lib.cas.cz/view/uuid:f7fb7837-90f5-4e19-9c92-a10e9c7dab5e?article=uuid:0eae5bec-ffb0-448f-a2cb-9150459e38a7 |
cze |
dc.identifier.scopus |
2-s2.0-85167811617 |
cze |
dc.identifier.obd |
39889638 |
cze |
This item appears in the following Collection(s)
Show simple item record
|
Search DSpace
Browse
-
All of DSpace
-
This Collection
My Account
|