Barbora Rambousková, Utváření pacienta: analýza vztahu mezi lékaři a pacienty v českých zemích 1850-1914, diplomová práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2020. 

Barbora Rambousková se pokusila svou prací nabídnout první shrnující pohled na problematiku vývoje vztahu mezi pacienty a lékaři v druhé půli 19. století v kontextu české historiografie. Transponuje do české vědy závěry anglosaského bádání autorů z okruhu sociálních dějin lékařství (Shorter, Porter, Jordanova) a německé práce Michaela Stolberga a Martina Dingese. Heuristicky se diplomová práce opírá o rozmanitý okruh pramenů, sestávající ze čtyř základních typů zdrojů. K analýze odborného profesního diskurzu využívá časopiseckých statí z lékařských periodik, popularizační snahy zachycuje na příkladu souboru tzv. domácích lékařů. Takto vzniklé závěry diskurzivní analýzy dále komparuje s jejich dopadem na reflexi nemocí, lékařů a pacientů v krásné literatuře a následně i pramenech osobní povahy. Autorka se tak snaží vytvořit komplexní obraz vývoje vztahu mezi profesionalizující medicínou a pacienty.
	Text je ve své podstatě kritickou reflexí modernistického pojetí dějin vědy, neboť východiskem práce je tvrzení, že se autorita lékařů, postupná monopolizace a profesionalizace léčebného pole prosadila navzdory tzv. terapeutickému nihilismu, tedy faktu, že se lékařům po značnou část sledovaného období nedařilo nabídnout skutečně účinné terapeutické strategie. Rambousková se proto soustředí na diskurzivní strategie, jež byly užívány k posilování lékařské autority. Činí tak prostřednictvím rozboru textů domácích lékařů. Inovativně se snažila využít k danému účelu kazuistiky, zveřejňované v Časopisu lékařů českých, což je i v rámci evropské historiografie novátorský přístup, který v autorčině pojetí umožňuje nahradit v rámci historie medicíny chybějící hlasy pacientů. 
	Autorce se daří samostatně analyzovat a v kombinaci se závěry zahraniční sekundární literatury relevantně interpretovat zvolené prameny. Subjektivně bych uvítal mezi prameny osobní povahy pestřejší spektrum autorit, zejména s ohledem na to, že by větší pramenná základna v tomto smyslu umožnila ověřit některé z tezí vyvozených rozborem pramenů vědeckého, popularizačního i beletristického diskurzu. Zatímco jinde autorka dostatečně nastiňuje diachronní narativ, právě v otázce recepce lékařů z pohledu pacientů jsou závěry omezené na úzce specifikované období. To je ale dáno rozsahem a zaměřením práce, v níž se logicky autorka rozhodla věnovat i jiným typům pramenů. 
I přes uvedenou výtku je nutné zdůraznit, že Barbora Rambousková dokázala jednoznačně přispět k lokalizaci výpovědí, jež lze v budoucnosti dále zařadit do výzkumu vývoje dějin lékařství. V souvislosti se závěry provedených analýz se nabízí celá řada otázek. Autorce se daří chronologicky vymezit popularizační aktivity odborných lékařů a konstatuje, že koncem 19. století snahy o zprostředkování odborných poznatků z jejich pohledu ustávají. Nenašli v daném období lékaři odlišná média, kterými informace šířili i nadále a proto pak opustili žánr domácích lékařů? 
Z jakého důvodu byly texty autorů, hlásících se k přírodně-léčebnému komplexu, ve smyslu pohlavní specifikace nemocí genderově neutrální?
	Autorka si vysvětluje prodlužování doby prvního kontaktu pacientů s lékařem po projevech prvních symptomů nemoci tím, že pacienti přestávali mít s postupem doby zájem o vlastní zdraví, neboť podléhali mediálnímu diskurzu a vyčleňovali péči o tělo do gesce profesionálních lékařů. Nalezla pro dané tvrzení autorka argumenty? Nemohl být daný jev naopak způsoben rozšířením odborných poznatků do kultury natolik, že se pacienti spoléhali na nově osvojené poznatky a lékařskou pomoc proto nevyhledávali?
	Polemizovat by bylo možno s tvrzením, že české země byly v porovnání se zahraničím specifické nízkým nárůstem počtu pacientek-matek s dětmi. Autorka se snaží na základě kazuistik prokázat, že klíčovou skupinou pacientů, kteří stále častěji navštěvovali ordinace, byli pracující muži. 
Není ale daný závěr ovlivněn jistou informační bariérou pramenů – tedy selekcí zveřejňovaných kazuistik? V tisku jsou dodnes zpravidla zprostředkovávány pouze nejzajímavější případy. Čím však mohly v porovnání s těžkými úrazy a nemocemi s netradičními příznaky zaujmout případy neustále se opakujících dětských nachlazení a návštěv gravidních žen?
	Text jednoznačně stimuluje čtenáře ke kladení dalších otázek, což považuji za velmi pozitivní výsledek výzkumu. Děkujeme za to pestrosti využité pramenné základny i interpretační odvaze autorky, která se text snažila zařadit do kontextu současného mezinárodního vývoje bádání v dané sféře, což se jí i přes výše uvedené polemické poukazy daří. Navrhuji proto rád práci obhajobě a doporučuji hodnocení stupněm A.

	

V Pardubicích 27. 8. 2020 				              	Vladan Hanulík