Oponentský posudek bakalářské práce
Eva Novotná: Drogová problematika v Jihlavě
Studentka měla, podle zadání, teoreticky téma zakotvit (dělení drog, marihuana, pervitin), zmapovat drogovou problematiku v Jihlavě, vyhodnotit vybrané statistické ukazatele a zpracovat data získané terénním výzkumem (analýza a interpretace výsledků). Je nutné poznamenat, že v průběhu tvorby předložené bakalářské práce došlo z objektivních důvodů ke změně vedoucího práce, což mohlo mít vliv na její finální fázi.
V první kapitole se autorka na dvaceti sedmi stranách věnuje deskripci teoretických východisek zcela v souladu se zadáním. Opírá se především o publikace Nešporovy, Miovského, Zábranského a Kaliny, což jistě jsou renomovaní autoři v ČR. Z hlediska obsahového zaměření se orientuje na obecné uvedení do problematiky a rozdělení drog (podle vzniku, typu působení a chemického složení a společenské nebezpečnosti). Následně pak na historii, charakteristiku nejstarších dokumentů, způsobů užívání, účinků, zdravotních rizik či nejstarších mýtů a faktů. V druhé části mapuje (spíše z geografického hlediska) místa v Jihlavě, kde se drogově závislí scházejí a místa, kde drogově závislí mohou vyhledat pomoc. Dále uvádí vybrané statistické údaje o počtech uživatelů, popisuje dva hlavní drogové trhy i činnost policie. V třetí části popisuje užitou metodologii, včetně problémů, které empirický výzkum provázely při její realizaci. Autorka uvádí, že původním záměrem práce bylo „ukázat pohled drogově závislých uživatelů v Jihlavě na společnost“, a to prostřednictvím pěti případových studií. Záměr byl narušen obtížemi, vyplývajícími z málo vstřícného přístupu některých informátorů (omezené časové možnosti, nespolehlivost, neochota či strach sdělovat své osobní prožitky a problémy). Zdroji statistických údajů byly studie o užívání drog – národní a evropská (NASUD, ESPAD) a také podklady získané na Krajské hygienické stanici. Z dalších metodických postupů autorka zmiňuje dlouhodobé kontakty s klíčovými respondenty, rozhovory s pracovníky vybraných institucí a nezúčastněné pozorování.  Podivný je nezájem Policie ČR. Rozsah druhé a třetí části se pohybuje na úrovni patnácti stran.
Předložená práce svědčí o dobré schopnosti autorky uspořádat a ztvárnit odborný text, vyhledat a využít relevantní odbornou literaturu, pracovat pečlivě. Dílčí, velice zajímavé poznatky a obohacující poznatky přinesla autorčina snaha o hlubší průnik do „nitra“ drogově závislých a do specifických kvalit prostředí a vztahů jejich enkláv. Nejsou však pro vyznění práce určující a je jen škoda, že tomu tak nebylo ve větší míře. To souvisí i s nejsilnější výhradou, kterou oponent, podle svého mínění, má. Totiž, že diskutabilní je již samotný přístup k problematice. Je významně patrné, že zaměření práce a uchopení problému je chudé na prisma sociálních věd (jednoznačně v tzv. teoretické části, která připomíná konfekční informativní příručku o drogách z hledisek „technologických“, medicínských či chemických). Terénní výzkum tento neadekvátní posun do jisté míry překonává, ale je poznamenán obecně známým jevem, že získávání informací od konzumentů drog zaměřených na osobní a sociální rozměr jejich života je velice obtížné. Je to o umění vést rozhovory daného typu, které bychom mohli nazývat hloubkovými a tudíž kladoucími na výzkumníka značné profesionální nároky a požadavky na poněkud rozvinutější zkušenosti, než jakými může disponovat adept na ukončení bakalářského studia. Autorka sama tuto obtížnost pocítila a přiznává svou skepsi v hodnocení splnění svého hlavního záměru, který do práce vložila –„ ukázat pohled drogově závislých uživatelů v Jihlavě na společnost“. Celkově je možné konstatovat, že práce je postavena především na informacích získaných z jiných než z vlastních zdrojů.
Rád bych ale zdůraznil, že obě stěžejní připomínky nepadají výhradně na vrub autorky. Shodou okolností došlo k tomu, že autorka v době, kdy nejvíce pracovala na zadaném problému, byla odkázána spíše na vlastní úvahy.
Otázka k obhajobě: 
Proč autorka omezila sociálně antropologický, případně sociologický přístup k zadané problematice, který by evidentně vedl k bohatším výsledkům práce a k většímu uplatnění jejího osobního (autorského) přínosu?
Práci doporučuji k obhajobě a kloním se ke klasifikaci stupněm „dobře“. Zkušební komise může přihlédnout i k vlivu objektivních komplikací, na kterých autorka nenese plnou vinu.
 Hradec Králové, 18.1.2011

									PhDr. Jaroslav Paulovič
									katedra sociálních věd