Posudek k práci Lukáše Vavrečky „FRANZ KAFKA: POJETÍ SYSTÉMU V PROMĚNĚ“

LV vycházeje z Foucaulta v práci vytváří systém o třech navzájem se prolínajících vrstvách (ekonomická, sexuální a jazyková), který má čtenáři Franze Kafky usnadnit orientaci ve spisovatelem „zobrazované společnosti“ (s. 1): to, co se děje v ekonomických vztazích mezi hrdiny díla (jeden zchudne, druhý zbohatne, ztratí práci atp.), odpovídá tomu, co se odehrává v oblasti sexuality (chci ho, nechci ho) a na rovině jazykové (vulgarismy etc.). LV chce „poukázat na souvislosti mezi jevy“ v těchto třech vrstvách, na paralelní pohyb postav v rámci těchto tří vrstev, a to na základě rozboru „Proměny“ (s. 2). Dále chce použít nejnovější analýzy Kafkova díla (Deleuze, Kundera, Kosík), jeho biografické údaje (Brod etc.) a „nalézt nové souvislosti mezi teoriemi rozvíjenými o Kafkovi…“ (s. 2). Kromě dalších úkolů, které si v úvodu autor dává, bych ještě vyzdvihl snahu dokázat tezi, že Kafkovo dílo je „výzvou k humanismu“ (s. 2).
 
Poznámky (spíše jako inspirace k další možné práci s tématem než nepřekonatelné výhrady):

V práci jsou překlepy – např. poslední odstavec s. 48: „pokud“ namísto „poněkud“, s. 26 „…pískání, kterému ostatní mu nerozumí.“ Ani interpunkce není vždy v pořádku: např. „Podobně jako je tomu ve skutečnosti i v Kafkových prózách je majetek a příjem jedince nebo rodiny jedním z rozhodujících faktorů…“, s. 22.

Občas jsou v textu věty, kterým nerozumím, a nezdá se mi, že je to jen moje chyba (i v kontextu chybí vysvětlení): např. s. 26: „Brouk jako označení je postaveno nad prvotním hybatelem (rebelem).“ (O “prvotním hybateli“ není jinde řeč, o „rebelovi“ také ne; ani „označení“ se jinde nevyskytuje.)

V kapitole 3.3 nerozumím, proč je u druhého grafu (s. 20) šipka obrácená v případě Řehoře dolů (v třetím případě tomu tak není a to je už úplně coby nelidský odstraněn): v textu není explicitní vysvětlení, implicitní nejsem schopen vidět. Navíc ve shrnující kapitole na s. 45 šipka směřuje nahoru. Jde jen o překlep?

V kapitole čtvrté mi nejde do hlavy, jak je možné psát, že rodina Samsova je velmi svobodná (vzdálená) vzhledem k byrokratickému stroji (s. 24): přece ona je zadlužená, a tak naopak na systému velmi závislá. Navíc přece je jejím členem právě Řehoř, kterého LV pro mě z neznámých důvodů do rodiny nepočítá a staví ho na grafech jinam. Zajímalo by mě, jak LV zdůvodní toto apriorní vyřazení Řehoře z rodiny?! A také: byli členové rodiny v předchozím postavení, kdy byli dál od středu, blíže Řehořovi-zvířeti? Naznačuje toto někde Kafkův text? Pochybuji o tom…

V práci je na můj vkus mnohem více tvrzení (a položených otázek) než argumentů či rozborů (zde se právě projevuje přeskakování od jednoho problému k druhému, což je na úkor jakéhokoli podrobnějšího zamyšlení): např. v kapitole 6.1 autor tvrdí, že „žena na zdi přímo odkazuje na Markétu…“ (s. 36) a celý argument se vejde do zbytku krátké věty – jinak by se jí nezakazovalo u Řehoře uklízet a matka by neomdlela. Jenže proč by nemohla omdlít z nějakého odporného vztahu k cizí ženě či k obrázku nebo proč by Markétce neměla zakazovat uklízet tam jen kvůli tomu, že tam je i obrázek jiné ženy?! … Podobně nedovysvětleně na mě působí třeba závěrečná kapitola o sexualitě (6.3), kde poslední odstavec mluví o „mužském principu“ (pořádně není nikde řečeno, co to je) jako nejsilnějším v pozici mezi okrajem a středem grafu-systému (u otce), zatímco Řehořův – tentokrát „sexuální princip“ (je to totéž jako „mužský princip“? proč pak dvojí terminologie?) – je silný na okraji, přičemž otcův slábne při středu systému; pak ale Řehoř přestane fungovat zcela a otec – nadále ve středu – najednou je opět silný v sexualitě. Kromě tohoto popisu LV nepodává žádné vysvětlení… neodporuje tento popis jeho tezím z úvodu, závěru a dalších míst o tom, jak jsou roviny systému provázané? Zde to vypadá, že zase tolik nezáleží na tom, zda jste ve středu či na okraji – roli zde hrají jiné věci, které nejsou v grafu nijak tematizovány?!

Podobně v kapitole sedmé (s. 40) je řeč o kritice kafkovštiny a je zde vyjmenováno, co tato kritika kritizuje; když je pak ale řečeno, že musí být chápána jako „výzva k humanismu“, není řečeno proč a co se tím myslí – kromě teze, že je to stejný humanismus, jaký popisuje Sartre.
Nejsem si také jistý, zda vysvětlení různého statusu rodiny a Řehoře v tomtéž místě v systému (rodina je sice tamtéž, ale touží prý opačně – po středu) je dostatečné. Pak by mohl být někdo na okraji systému, toužící po středu, a proto v pořádku a systémem akceptován. To si lze ale stěží představit. Navíc by celý systém, struktura sama o sobě ztrácela význam – ale to přece odporuje autorem vyzdvihovaným interpretacím strukturalistů, u nichž právě „místo samo“ nese význam?!

Velmi oceňuji autorovu píli a snahu o vypořádání se s obtížnými texty (Foucault, Deleuze, Sartre, Kundera), rozhodně za velmi přínosné považuji pokus odvážného studenta o vlastní originální přístup k dílu Kafky. Rovněž oceňuji, že student vzal v potaz některé mé připomínky a práci podle nich z části upravil. Na druhou stranu považuji práci stále za „přetíženou“ a spleť mnoha cílů a témat za nešťastnou. Sám se v práci, i přes znalost většiny sekundární literatury, obtížně orientuji. Navíc si nejsem jistý, jestli autor nevytrhává teze z Deleuze, Foucaulta či Kosíka trochu bez ohledu na kontext – práce s těmito texty je hodně nesystematická. Navíc jeden z autorových záměrů – motivace k podrobnější četbě Kafkova díla a zpozornění při této četbě – tak minimálně v mém případě nefunguje. Rovněž si nejsem jistý, jestli celý ten model-systém není prostě jen komplikovaně řečenou prostou myšlenkou, že to, jak jsem na tom po stránce majetkové, se projevuje v oblasti sexuální a jazykové a vice versa.
 
Práci ovšem jednoznačně doporučuji k přijetí a navrhuji hodnotit jako výbornou či velmi dobrou podle průběhu obhajoby.

V Hradci Králové 12. 5. 2009
Mgr. Tomáš Hejduk, Ph.D.