Oponentský posudek bakalářské práce
Gabriela Půstová: Názory pracovníků psychiatrických léčeben a studentů Univerzity Pardubice na sebevraždy.
Název práce vystihuje hlavní cíl výzkumné sondy k významnému tématu z oblasti sociálně patologických jevů. Zjišťované názory v obou vybraných skupinách jsou porovnávány i s názory klasických autorů, především Masaryka a Durkheima. Šlo především o ty názory, které se týkají vnímání důvodů k sebevraždám, vztahu sebevražd a náboženství a společnosti a sebevražd. Tomu odpovídá i struktura práce.
Své pojetí autorka přibližuje v úvodu práce, kde na str. 8 tvrdí:  „... největším mýtem je představa, že sebevrah si za svůj čin může sám, protože lze dokázat, že k samotnému aktu sebevraždy ho z veliké části dožene společnost ...“. Duch polemičnosti, většinou ku prospěchu věci, se prolíná celou prací. Mnohé myšlenky a přístupy autorky jsou podnětné, ale ne úplně dotažené.
Ocenit lze zejména mezi studentskými pracemi spíše ojedinělé strukturální uspořádání, které se opírá o prezentaci zjištěných názorů obou skupin respondentů, ve srovnání s názory zmíněných i jiných autorů i názory vlastními. Každý ze zvolených tematických okruhů je pak vybaven dílčími závěry. Dalším zdařilým rysem práce je snaha proniknout k podstatě jednotlivých subtémat spojených s pokusem přiblížit se více k realitě. Jako příklad tohoto přístupu lze uvést zpracování tématu o vztahu náboženství (křesťanství) k sebevraždám. Autorka přesvědčivě konfrontuje tradiční představy a pojetí s realitou moderní společnosti nejen v otázce sebevražednosti, ale i rozvodů a vztahu k zemřelým. Konstatuje, že společnost se odklání od rigidní úlohy náboženství v lidském životě, že společnost hledá (někdy i nachází) alternativní, moderní formu jiných institucí a hodnotových prizmat. S tím pochopitelně souvisí značný diskusní potenciál tohoto pohledu, ale i roste pocit potřebnosti adekvátní analýzy těchto trendů.
Určité výhrady je možné vznést vůči někdy slabší pozornosti k přesnosti formulací (str. 11, 12,...). Tabulky i grafy jsou vesměs označovány jako obrázky, což není správné. Autorka často prezentuje odpovědi respondentů v členění podle pohlaví a podle obou výzkumných souborů, někdy je to pro čtenáře méně přehledné a vhodnější by bylo spojování údajů do jedné tabulky. 
Otázka k obhajobě: Čtenář se, ke škodě věci, příliš nedozví o struktuře odpovědí respondentů na otázku, co považují za nejčastější motivy sebevražd nebo, které důvody chápou jako pochopitelné východisko. Existuje pro to, podle autorky, nějaké vysvětlení?
Práci doporučuji k obhajobě. Hodnocení vnímám mezi stupni výborně a velmi dobře.
Připouštím možný posun na základě stanoviska vedoucí práce a zvážení zkušební komise.

V Hradci Králové, 4. května 2009					PhDr. Jaroslav Paulovič