Jana Medunová: Gender a feminita v tvorbě Karla Václava Raise. Bakalářská práce. práce. Katedra literární kultury a slavistiky Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2010. 61 s.

Posudek oponentky bakalářské práce.

Třebaže kategorie gender je svým původem kategorií sociologickou, která - především díky Joan W. Scott - se stala "užitečnou kategorií historické analýzy", v posledním zhruba desetiletí pozorujeme její rostoucí oblibu také v literární vědě. Práce, které vznikají už v také českém prostředí, se zaměřují nejen na českou literaturu současnou, ale s oblibou aplikují kategorii genderu také na písemnictví 19. století. Snad nejlépe to dokládá poslední práce Libuše Heczkové Píšící Minervy. Vybrané kapitoly z dějin české literární kritiky, Praha 2009, která se dostupnou stala bohužel až v době, kdy Jana Medunová svůj spis dokončila.
V každém případě se autorka rozhodla pro užitečný a zajímavý pokus: zjistit, jak se prvky genderu a  feminity projevují v díle Karla Václava Raise. Svou práci rozdělila do tří částí, každá je pak dělena na další podkapitoly. Takto zvolená struktura je logická, nicméně autorce se ne vždy podařilo udržet se v "mantinelech" jednotlivých kapitol. 
V první z nich se věnovala dílu a dobovému kontextu tvorby spisovatele, v druhé teoretickým východiskům svého bádání; třetí kapitola, zaměřená na tematizaci genderu a feminity ve vybraných Raisových dílech, jíž je oprávněně věnována takřka polovina rozsahu práce, je pak vlastním přínosem autorky. 
Pokud se týče Raisovy osoby, je s podivem, že dosud neexistuje odborná biografie tohoto kdysi velmi čteného autora - starší text Fričův z roku 1923 má 16 stran, více než stostránkový Knobův z roku 1964 je více než poplatný době, v níž vznikl, a Prchalův z roku 2006 nelze brát vážně - má rovněž pouhých 20 stran. K Raisově pobytu na Hlinecku existuje zbrusu nová práce Martina Hladkého Karel V. Rais a Hlinecko, vydaná v Hradci Králové s vročením 2009. Rozsáhlý a inventarizovaný osobní fond K. V. Raise v Literárním archivu Památníku národního písemnictví tak dosud čeká na své vytěžení. Přesto by bývalo bylo, alespoň jak se domnívám, možno využít zhruba desítky článkových studií, jejichž přehled je přístupný např. v databázi královéhradecké Studijní a vědecké knihovny. Autorce by to umožnilo napsat rozsáhlejší úvod k práci, neboť by mohla porovnat proměny v recepci Raisových prací v průběhu zhruba půlstoletí. Nicméně navzdory této výhradě lze konstatovat, že v první kapitole je vše, co je třeba o Raisovi vědět v kontextu položené stěžejní otázky. 
Druhá kapitola, nazvaná Gender a feminita v 19. století, se zabývá vymezením stěžejních pojmů, s nimiž autorka pracuje v následující části. V obecné charakteristice uvedených pojmů vychází z poněkud zastaralé práce Anny Oakleyové, případně tematicky zcela odlehlé knihy Richarda Lippy. Je škoda, že více nevyužila spisu Pam Morris (v seznamu prostudované literatury na konci textu se nachází!), či některých studií např. Evy Věšínové-Kalivodové zaměřujících se na vztah genderu a literatury.  Část této kapitoly věnuje pisatelka postavení ženy v 19. století, přičemž jednotlivé teze ilustruje příklady ze spisovatelových děl.    
Třetí kapitola je založena na analýze Raisových literárních prací. Autorka bohužel opomněla (ať už zde, nebo v úvodu k práci) kvantitativně i žánrově charakterizovat korpus literatury, s nímž pracovala. Skutečnost, že se zjevně nejedná o celé Raisovo dílo, není rozhodně na závadu, ale vyžadovala si určitého upřesnění (počet analyzovaných prací, jejich rozsah, čas vzniku, příp. vydaní, žánr). Ne vždy se jedná o avizovanou aplikaci kategorií genderu a feminismu na Raisovo dílo, často se v kapitole vyskytují všeobecně známé teze bez jakéhokoli vztahu k analyzovaným textům. Např. v části 3. 6.  problematika ženského vzdělání ve vztahu k Raisovu dílu (logicky) chybí, totéž platí v části o ženách-spisovatelkách.
Práce je ukončena shrnujícím závěrem, který je formálně v pořádku.
Faktografických či formálních pochybení není mnoho, ale vyskytují se: rozhodně nelze tvrdit, že by učitelé v druhé polovině 19. století byli "výhodnými budoucím partnery"; dále není divu, že u Raise "nenarazíme" na případ, kdy by se muž staral o dítě a žena o obživu rodiny: toto tvrzení v textu, o který se autorka opírá, se vztahuje na mimoevropské kultury. Chybí návaznost mezi jednotlivými kapitolami i podkapitolami. Jana Medunová se zcela neubránila dikci vulgárním marxismem postižené literatury, s níž pracovala:  skutečně lze T. G. Masaryka považovat za přestavitele "jiné buržoazní skupiny"(s. 9)?
Narazíme rovněž na stylistické neobratnosti, které občas ústí v nesrozumitelnost věty (s. 19: "Každá kultura vytváří svůj vlastní vztah k postavení žen"; s. 26: opravdu se autorka domnívá, že vztah muže a ženy vrcholil sňatkem jen do konce 50. let 19. století?; rovněž s "jádrem emancipistek" to bylo trochu složitější; s. 28: neobratný název jedné z podkapitol "Vstup do sňatku" se opakuje i v textu; s. 36: neobratný název další kapitoly "Kontrast v osobnosti ženy" atd.). Zřetelná je nechuť autorky k souvětím, někdy dokonce "drhne" interpunkce.
Téma, které si Jana Medunová vybrala, je originální a neotřelé, a to nejen vzhledem na absenci moderní odborné práce týkající se osobnosti K. V. Raise. Tématu ovšem nebyla věnována pozornost, kterou by si zasloužilo. Je to škoda. Nicméně lze konstatovat, že předložená práce odpovídá nárokům kladeným na bakalářskou práci. Proto ji doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou (ještě) velmi dobře.

V Hradci Králové, 30. července 2010

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.