Lucie Skoumalová, Vývoj ošetřovatelství v ČSR v 1. polovině 20. století. Bakalářská práce. Katedra historických věd, Fakulta filosofická University Pardubice, Pardubice 2009. 60 s.

Posudek vedoucí bakalářské práce

Bakalářská práce Lucie Skoumalové je zaměřena na vývoj ošetřovatelství v meziválečné a poválečné Československé republice. Všímá si v ní jak vzdělání, které se v této době stává samozřejmým předpokladem výkonu ošetřovatelské profese, tak postavení civilních i řádových ošetřovatelek.
Autorka zvolila vhodnou strukturu: v prvních kapitolách kompilačního rázu si ve stručnosti povšimla obecně historického kontextu zkoumaného problému, postavení žen za první republiky, možností ženského vzdělání. V retrospektivě zaznamenala vývoj ošetřovatelských řádů a vývoj ošetřovatelství vůbec. 
Jádro a vlastní přínos práce tvoří kapitoly sedmá až desátá, v nichž se L. Skoumalová věnuje vzdělání ošetřovatelek za první republiky, vývoji ošetřovatelství v tomto období, spolkové činnosti diplomových sester (kam patří i zajímavé informace týkající se stavovských periodik a sjezdů) a více než stručně vývoji ošetřovatelství po druhé světové válce. 
Práce má odpovídající úvod, v němž autorka představila použité prameny a literaturu, vysvětlila důvody chronologického vymezení tématu svého výzkumu. Spis uzavírá syntetizující závěr.
Práce vychází z odpovídající heuristické základny; pokud se týče pramenů, pracovala autorka výhradně s tištěnými prameny dokumentujícími vývoj ošetřovatelského stavu ve zvoleném období, které podrobila pečlivé analýze. Práce přináší nová fakta nejen pokud se týče ošetřovatelského vzdělání, ale seznamuje nás také s obsahem zkoušek adeptek ošetřovatelství, jejich povinnostmi a postavením, platovými poměry či pracovní dobou; občas objevíme i zajímavý exkurz do ošetřovatelské každodennosti (téměř kasárenský způsob ubytování, ošetřovatelské uniformy aj.).  
Obecně slabší je interpretační stránka spisu: získané informace prezentuje autorka sice logicky, jen občas se ale pokouší o jejich domýšlení a vysvětlení (výjimkou je 7. část, kterou považuji za nejzdařilejší partii celého spisu).
Faktografické nepřesnosti nejsou časté: např. není zřejmé, zda autorka pochopila, že za první republiky měla obě pohlaví – alespoň z legislativního hlediska – stejné možnosti vzdělání na všech stupních školství (viz nejasná formulace na začátku kap. 4. 1.). Pokud se týče školy Ženského výrobního spolku, ta vznikla roku 1871 z iniciativy Karoliny Světlé, Eliška Krásnohorská se z Plzně do Prahy vrátila až v srpnu 1874. 
Objevíme rovněž pár formálních nedostatků. Práce má trochu zavádějící název: nepojednává  o 1. polovině 20. století, ale de facto o dvaceti letech samostatného československého státu, jak autorka v úvodu i závěru vysvětluje. Pravidlům "historického řemesla" odporuje rovněž  zařazení seznamu pramenů až za seznam literatury, opakování jednotlivých faktů (s. 24, 25), zbytečné používání citátů (např. s. 6, 46, 50 ). Je rovněž škoda, že autorka zápolí s interpunkcí.
Uvedené výhrady nesnižují význam bakalářské práce L. Skoumalové, která představuje užitečný přínos nejen k dějinám žen, ale také k sociálním dějinám či dějinám vzdělanosti. Doporučuji ji k obhajobě a hodnotím známkou velmi dobře.

V Hradci Králové, 2. srpna 2009

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.