Barbora RAMBOUSKOVÁ, Nebezpečí přirozenosti, bakalářská práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2017. 

Barbora Rambousková překládá práci, tematicky reflektující vývoj v českém porodnictví mezi lety 1948-2004. Původní záměr, věnovat se pouze reflexi proměny role porodních asistentek tak rozšířila o širší spektrum problémů; v úvodu je to stručná rekapitulace převzatých poznatků ze soudobé historiografie o historii porodnictví v českých zemích do 20. století, dále autorka představuje již na základě vlastní pramenné analýzy proměny náhledů na výkon porodnické praxe v druhé polovině 20. století jakožto specifické formy propopulační biomoci, konstituování snah o profesní autonomii porodních asistentek v kapitole č. 3, reflexi povolání porodních asistentek, respektive gynekologických sester z pohledu lékařů a v závěrečné kapitole pak autorka představuje náhled pacientek (rodiček) na průběh porodu a reflexi jednotlivých aktérů u porodu činných.
Heuristicky je práce omezena na poklady získané ze studia tiskovin, převážně odborných či profesně orientovaných periodik, výjimku v tomto smyslu činí pokus o sondu do obsahu časopisu Vlasta dvou editovaných pramenů, na jejichž základě autorka sestavila pátou, věnovanou situaci zdravotnického systéme z pohledu pacientek.
Volbu tématu lze jednoznačně kvitovat s povděkem, neboť ucelená studie, reflektující proměnu role porodních asistentek v druhé polovině 20. století dosud v české historiografii s výjimkou několika bakalářských prací absentuje. Je pak ale otázkou, zda při studiu dosud dostatečně nezpracovaného tématu, měla autorka přistoupit k tak tematicky široce pojatému rozsahu práce. Namísto přehledného diachronního vývoje problematiky bakalářská práce představuje spíše reflexi témat, která rezonovala českou odbornou obcí mezi lety 1948-2004. Jednotlivé kapitoly jsou naplněny detailními rozbory obsahu článků relevantních k mnoha tématům, počínaje podporou plodnosti v socialistickém Československu, problematikou antikoncepce, přerušení těhotenství, přes reflexi genderových stereotypů, jež se podílely na utváření a přetrvávání negativního náhledu na kognitivní schopnosti rodiček i porodních asistentek. Autorka se navíc mnohdy nad uvedenými články zamýšlí anachronicky na základě dnešních náhledů na danu problematiku či vlastních subjektivních postulátů namísto toho, aby se pokoušela o interpretaci daných názorů v dobovém kontextu. Některé pasáže tak působí spíše jako osobní esejistické zamyšlení, než odborně strukturovaný text. 
Za nejproblematičtější však považuji především absenci jednotné výkladové roviny textu. Namísto diachronního popisu, jenž by umožnil zpřehlednit následnost změn, a jejich příčin autorka fragmentovala text do série tematicky odlišných částí, jejichž vzájemnou souvislost čtenář spíše tuší a jistého smyslu vzájemné návaznosti nabývají až po pročtení samotného závěru práce. Typické je to pro třetí kapitolu, kde autorka nejprve představuje vývoj názorové plurality na počátku 21. století, aby se pak vrátila v další části kapitoly k rekapitulaci náhledu na porodní asistentky před rokem 1948.
Formální stránka práce odpovídá nárokům, kladeným na kvalifikační práce, autorce však lze doporučit důkladnější revizi textu a zejména systematičtější práci s časováním sloves, autorka nezřídka užívá velmi častého střídání minulého a přítomného času, což někdy znesnadňuje orientaci v textu. Rovněž snaha o vyvarování se složitých souvětí vedla někdy do rozkladu textu na jednoduché věty, působící zbytečně heslovitě. 
K obsahové stránce textu lze vznést několik otázek. Na straně 27 autorka zmiňuje, že snaha o odložení mateřství a promýšlení možného odkladu rodičovství byla označována jako kapitalistická neochota podpořit rozvoj populace, jak potom v rámci socialistické ideologie byl interpretován masivní nárůst počtu interrupcí v polovině 80. let 20. století? Také jako forma kapitalistického přežitku? 
Do jaké míry byly v tomto kontextu dějinného vývoje typické úvahy o rozkoši jakožto účelu pohlavní aktivity, které se dle autorky objevovaly v 80. letech 20. století (s. 38)? Nebyla 80. léta tedy jistou socialistickou formou sexuální liberalizace společnosti v Československu, či naopak daný trend svědčí o odklonu populace od mantry oficiální ideologie?
Skutečně byli lékaři a porodní asistentky před rokem 1948 vřelými spolupracovníky bez jakýchkoli kompetenčních sporů, jak naznačuje autorka na straně 49, nebo autorka vyvozuje závěry o dané situaci pouze na základě jediného článku, zveřejněného navíc v profesně specializovaném periodiku porodních asistentek?
Autorka přesvědčivé dokládá, že se na počátku 70. let 20. století v rámci zefektivnění zdravotnictví vedla debata o přidělení větších pravomocí a povinností porodním asistentkám (s. 54), skutečně k takové proměně v rámci zdravotnického systému došlo?
Barbora Rambousková ve své práci představila sondu do celé řady problému spojených s populační politickou a porodnictvím v druhé polovině 20. století. V některých aspektech práce logicky zformulovala pouze problémy, jejichž detailní charakteristiku bude nutno ještě vybádat, přesto však v mnoha ohledech přinesla zajímavá zjištění. Vedoucího práce nejvíce v tomto ohledu znepokojila neutuchající míra přetrvávání genderových stereotypů, definujících náhled na pacientky-rodičky. Ať už v podobě odborných lékařských studií, prokazujících nástup dočasné debility u 5% menstruujících žen (s. 24), nebo názorů porodních asistentek, dle nichž se rodička dostává v průběhu porodu svým uvažováním do roviny působení tzv. primitivního mozku. Poukaz na mnohé iracionální elementy, ovlivňující dosud problematiku porodnictví, je tak patrně největším přínosem práce, kterou jednoznačně doporučuji k obhajobě a navrhuji ji hodnotit známkou výborně mínus.

	     

 		 

V Pardubicích 4. 8. 2017                                                                  Vladan Hanulík