Jarmila SEIDENGLANZOVÁ, Performování role vlastence v 19. století z pohledu komparativní analýzy egodokumentů, bakalářská práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2019.

Jarmila Seidenglanzová se ve své práci měla pokusit o diachronní komparativní analýzu proměn performování role vlastence v prostředí města Litomyšl v 19. století. Ač se ve své stati opírá o kombinaci sekundárních zdrojů i heuristické analýzy ego-dokumentů, zůstala její práce ve svém výsledku na půli cesty.
	Za problematické vzhledem k naplnění cílů práce považuji zejména dva faktory. Autorka nedokázala zcela proniknout do podstaty soudobých konstruktivistických teorií 
o utváření moderního nacionalismu a na straně druhé – při interpretaci pramenů se omezila spíše na deskripci biografických dat ze života dvou analyzovaných osobností. V této souvislosti je rovněž nutno upozornit na fakt, že z rozsáhlého souboru ego-dokumentů, které se dochovaly k historii Litomyšle, autorka nakonec paradoxně zařadila do stati rozbor osobností, které byly spojeny s historií Litomyšle pouze po krátkou dobu. Teréza Nováková zde pobývala v letech 1876-1895, Mauric Remeš pak dokonce pouze během středoškolských studií mezi lety 1881-1885. 
	V úvodní kapitole se Jarmila Seidenglanzová snažila vyrovnat s přehledem rozsáhlé literatury, vztahující se k analýze nacionální emancipace. Autorka zde text nedokázala zcela zpřehlednit a jednotlivé pasáže navozují dojem, že ne vždy došlo k porozumění podstatě zejména konstruktivisticky laděných teorií (pasáže věnované rozboru Gellnerova 
a Andersonova díla) a jednotlivých konceptů nacionální identity (např. charakteristika zemského patriotismu na straně 4). Bylo by jistě užitečné, kdyby se z autorčina textu dalo odtušit, ke které koncepci nacionální emancipace/konstrukce se hlásí. Z některých pasáží se zdá, že je to primordiální teorie nacionálního původu, jinde akcentuje jazykovou jednotu národa, na jiných místech se ovšem zdánlivě hlásí ke Gellnerově konstruktivismu.
	Druhá kapitola by byla vítaným vstupem do následné analýzy typologie nacionálních rolí na maloměstě. Bohužel však klíčová pasáž práce, tedy rozbor pramenů k životu v Litomyšli, redukuje interpretační rovinu na ryze deskriptivní výčet forem veřejné sociability, prostudované literatury, případně témata přednesených příspěvků na přednáškách. Chybí zde snaha o proniknutí do sémiologické roviny významu jednotlivých gest, symbolů, jak ji autorka úspěšně naznačuje v Macurou inspirované pasáži akceptace slovanských jmen jako symbolického znaku nacionality na straně 9-10.
	Formálně lze práci vytknout mnohdy nepřesné a nejasné větné konstrukce, které znesnadňují chápání textu, a to zvláště v úvodní kapitole. Dále autorka neprovedla dostatečnou revizi gramatických a stylistických chyb a interpunkce. V některých případech nesprávně cituje (Bývali Čechové nikoli Bývalí Čechové) či zbytečně počešťuje německá jména a to až do formy příjmení, jež nikdy reálně užívána nebyla (neexistující forma jména Valdštejn-Vartemberk). 
	Práce tedy sestává z nepřehledného úvodu, následného představení historických reálií města Litomyšle, aby se v závěru namísto analytické pasáže inspirované Ervingem Goffmanem autorka přesunula k deskriptivnímu výčtu životopisných údajů, navíc vztažených k osobnostem, jež v Litomyšli pobývaly pouze po krátkou dobu v poslední třetině 19. století. Z tohoto důvodu  sice doporučuji práci k obhajobě, navrhuji ji ale hodnotit jako dobrou. 

V Pardubicích 12. 8. 2019  				              	Vladan Hanulík