Posudek oponenta bakalářské práce 
Tomáš Burian: Sociální aspekty domácího násilí a institut vykázání

Práce se zabývá velmi aktuálním a naléhavým tématem, a díky autorovu dotazníkovému šetření navíc z pohledu, který se v sociologické literatuře objevuje velmi sporadicky – z pohledu policistů (i policistek?). – Tento můj otazník však zároveň otevírá celou řadu podobných otázek, které vůči práci mám, a které podle mě ukazují na některé aspekty, ve kterých práce není zcela dotažena.

Abych začal od již uvedené otázky, v charakteristice vzorku není uvedeno složení podle pohlaví (s. 42-43), což je podle mě vzhledem k tématu jeden z klíčových faktorů; stejně tak chybí podle mě stejně klíčová otázka na případnou vlastní přímou zkušenost s případem/y domácího násilí. Dále není v práci uveden vztah dotazovaných k autorovi práce i tazateli ve výzkumu – klíčová informace, že autor je sám policistou, je uvedena až na poslední stránce práce (s. 55), namísto toho, aby byla v metodologické části práce reflektována. Když se vrátím k charakteristikám vzorku, autor sice uvádí jeho členění podle věku, délky zaměstnání u policie a výše vzdělání, ale už nevyužívá tyto faktory pro interpretaci odpovědí na otázky týkající se domácího násilí – jinými slovy, jinými slovy, analýza výsledků dotazníkového šetření se omezuje na třídění prvního stupně (s. 42-52), což je u kvantitativně založené práce jen základní krok. Navíc formulace některých položek v dotazníku je nevyvážená co do nabízené škály odpovědí – např. u otázek 5, 9 a 10 nabízí dvě pozitivní a jen jednu negativní odpověď; u otázky 8 pak pouze tři pozitivní odpovědi (příloha 2). Frekvenční analýza pak odhalila velmi nízkou rozlišovací hodnotu některých použitých škál – celkem se mezi odpověďmi na 17 otázek vyskytlo 10 položek s nulovým počtem odpovědí, a dokonce u dvou otázek (6 a 16) se celý vzorek vešel do jediné ze tří nabízených možností; tyto případy mohly být odhaleny předvýzkumem a místo nich použity otázky/škály s vyšší rozlišovací a tím pádem i s vyšší vypovídací hodnotou.

Teoretická část přáce obsahuje velmi povedený přehled sociologických teorií domácího násilí (s. 20-23), který však není nikde v práci využit – celý výklad domácího násilí je tak založený na psychologizujících teoriích, jak jej ilustrují především kapitoly o „rizikovém muži“ a „rizikové ženě“, uzavřené autorovým tvrzením, že rozhodujícím faktorem „zůstává osobnostní profil nejen pachatelů, ale i obětí“ (s. 17). Sociologické teorie, jejichž přehled ostatně autor sám uvádí, samozřejmě poskytují velmi důležitý korektiv těchto a podobných přesvědčení. Stejně tak sociologické přístupy, reprodukované v kapitole 1.3, zpochybňují celou řadu tvrzení a „dat“ uváděných v kapitolách 1.1 a 1.2, aniž by tato skutečnost byla autorem reflektována. Autor byl nepochybně v teoretické části limitován nízkým počtem českých sociologických studií k tématu, ale bohužel nedokázal dostatečně využít ani těch, které se mu podařilo shromáždit. Stejně tak postrádám více sociologické reflexe u reprodukovaných výsledků šetření (zejména s. 12 a 17), u kterých autor neuvádí a nereflektuje použitou metodiku a způsob realizace, přestože ty mají rozhodující vliv na jejich výpovědní hodnotu – jak ostatně sám autor uvádí v kapitole 1.3.

Navzdory uvedeným výhradám práci doporučuji k obhajobě a pokud se autorovi podaří ji vůči vzneseným námitkám obhájit, navrhuji hodnocení dobře.

									Petr Pabian