Lucie Elsnerová, Nečisté ženy, lehkovážné ženy: každodenní život venerických pacientů v českých zemích 1848-1918, bakalářská práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2023. 

Lucie Elsnerová v předkládané práci představuje historickou sondu do vývoje role venerických chorob v kontextu českého lékařství druhé poloviny 19. století. Práce promyšleně zachycuje danou problematiku postupně se zužujícím měřítkem historického narativu, v jehož rámci autorka směřuje výklad od přehledné rekapitulace historického vývoje konceptualizace, výzkumu a terapie venerických chorob (jež je založena dominantně na analýze sekundární literatury – české i zahraniční) k analyticky zaměřeným pasážím. Zde autorka využívá pestré spektrum pramenů, počínaje statistické analýzy vývoje nemocniční péče v českých zemích, přes zajímavý rozbor konkrétní situace výskytu a léčby venerických chorob, jež autorka lokalizovala do nemocnice v Německém Brodě. Závěrečná pasáž pak mimořádně poutavým způsobem reflektuje osobní rozměr prožívání venerických chorob a jejich terapie, prostřednictvím, rozboru unikátních ego-dokumentů a konsiliární korespondence barona Johannese Nádherného z Borotína.   
	Daná strategie umožnila Lucii Elsnerové, i přes omezený prostor bakalářské práce, nabídnout sofistikovaným způsobem vhled do celé řady kontextů, jimiž historie venerických chorob v 19. století prolnula. Autorka prokázala schopnost kriticky reflektovat nejen primární prameny, ale její práce může reálně změnit řadu dosavadních historických prekonceptů spojených s interpretací role venerických chorob v minulosti.
	V daném ohledu lze zdůraznit zejména zpochybnění dosavadní afiliace nemoci s muži, případně redukováním významu incidence venerických chorob u žen. Jak Lucie pregnantně prokázala, ani mezi ženami rozhodně nebyla míra výskytu nákazy a následné léčby pohlavních chorob vzácností, Lucie prokazuje pravý opak. Podobným způsobem kriticky reflektuje také stabilitu paradigmatu unitaristického konceptu pohlavních chorob. K výjimečným objevům náleží i dekódování terapeutické sítě, jíž dokázal využívat Johannes Nádherný, jenž byl při hledání terapie v přímém spojení s nejrespektovanějšími dobovými autoritami, přesto však dokázal jejich doporučení racionálně sám vyhodnocovat a adaptovat pro své individuální potřeby. 
	Autorka tedy předložila zajímavý a obsahově přínosný příspěvek k sociálním dějinám lékařství, nemocí i vztahů mezi pacienty a lékaři. Kritických připomínek nemám mnoho, přesto si dovolím zformulovat alespoň dva dotazy. 
1)	Z kapitoly věnované statistice rakouského zdravotnictví nevyplývá, jaká byla míra poměrného zastoupení osob hledajících léčbu venerických chorob v rámci obecné skupiny všech pacientů. Lze daný poměr vyjádřit? A lišil se jakýmkoliv způsobem od situace v Německém Brodě?

2)	Lze dvojnásobné zastoupení žen léčících pohlavní choroby v Německo-Brodské nemocnici chápat skutečně pouze jako důsledek mužské lehkovážnosti a absence osob profesně příslušných k vojenským jednotkám, nebo je na čase začít měnit pohled na ženskou sexualitu v komplexnější rovině? Nelze chápat danou incidenci (a její cyklických charakter) za důsledek dosud nečekané míry sexuální aktivity mezi statkáři, rolníky a ženským služebným personálem, dělnicemi a ženami pracujícími pro mužské zaměstnavatele v podřízených pozicích?   

Z výše uvedeného zhodnocení jednoznačně vyplývá, že práci doporučuji k obhajobě a navrhuji ji hodnotit jednoznačně stupněm A, jedná se o jednu z nejkvalitnějších bakalářských prací, s nimiž jsem se v rámci pedagogického působení setkal. 

V Madridu 12. 5. 2023 				              		Vladan Hanulík