Katedra: 		religionistiky a filosofie

Akademický rok:	2008/2009

Posudek oponenta k bakalářské práci

Pro:			Zuzanu Kytlicovou
Studijní program:	Filosofie

Studijní obor:		Religionistika

Název tématu:	Postava proroka Mojžíše v Tóře a v Koránu

Práce Z. Kytlicové usiluje o porozumění existenciálního postavení člověka ve vztahu k posvátnu v Tóře a v Koránu. Autorka se neomezila na pouhou deskripci postavy Mojžíše/Músy, ale prostřednictvím analýzy a komparace narativních textů, které se osoby proroka Mojžíše/Músy týkají, odkrývá duchovní profil obou prostředí, spjatý především s theocentrickým paradigmatem a se smyslem pro řád tohoto světa, který je nahlížen jako zjevený, a proto je mu přisuzována absolutní platnost. 
Autorka si velmi správně všímá skutečnosti, že se prorok Muhammad považoval za přímého nástupce Mojžíšova, cituje Kor. 42:12, kde je řečeno: „On vám uzákonil jako náboženství to, co kdysi uložil Noemu-a to, co jsme vnukli tobě a co jsme uložili i Abrahamovi, Mojžíšovi i Ježíšovi.“ Z jiných veršů Koránu ovšem jasně vyplývá, že jak Mojžíšovi, tak Ježíšovi se dostalo zjevení, které lidé přizpůsobili svému sklonu konat špatné skutky (fitra), a podle toho byla posvátná písma židů i křesťanů pozměněna. Např.: Kor. 3: 62-65: „Někteří z vlastníků Písma by vás rádi uvedli v blud, avšak zabloudí jen sami, aniž to budou tušit. Vlastníci Písma! Proč nevěříte ve znamení Boží (arab. áját-tzn. znamení, ale také verše Koránu), když sami jste jejich svědky? Vlastníci písma, proč odíváte pravdu do lži a proč tajíte vědomě pravdu?“...Jiný příklad: Kor. 5: 81: „Rci: ‚Vlastníci Písma! Nepřehánějte v náboženství svém, mluvte jen pravdu a nenásledujte scestná učení lidí, kteří zbloudili již před vámi a dali zbloudit mnoha jiným‘...“ 
Na str. 15 autorka charakterizuje proroky (např. Húd či Sálih), kteří byli posláni k jednotlivým arabským kmenům, autorka dodává, že se jednalo o „ ‚výrobce‘ duchovní a národní identity“. S tímto konstatováním je možno polemizovat. Koncepce těchto tzv. etnických varovatelů předpokládá, že Bůh sesílá každému národu (či kmeni, např. Húda k ‘Ádovcům viz. Kor. 7: 63) posla, aby je jejich vlastním jazykem varoval před nebezpečím modloslužby, otázka prohloubení „národní“ identity zde tedy nehraje roli. 
Autorka rovněž, dle mého soudu, dostatečně nerozvedla pojetí Abraháma jako prvního skutečného monoteisty, v Koránu označovaného jako hanífa. Viz. Kor. 3: 60: „Abraham nebyl ani židem, ani křesťanem, avšak byl hanífem, odevzdaným do vůle Boží ( ‚byl odevzdaný do vůle Boží‘ arabsky: kána musliman), a nepatřil mezi modloslužebníky.“ Abrahámův hanífismus je rovněž významným momentem, který se odráží v koránském pojetí Mojžíše, a na který navazuje i prorok Muhammad. 
Více prostoru mohla autorka rovněž věnovat koránské postavě Mojžíšova průvodce, který se do islámské tradice zapsal pod jménem Chidr. (Kor. 18: 64-81). Z textu jasně vyplývá, že tento muž byl Mojžíšovým učitelem (Kor. 18:65: „a Mojžíš mu řekl: ‚Smím tě následovat, abys mne naučil něčemu ze správného vědění, o němž jsi byl poučen?‘“ Z dalšího textu plyne, že Chidr Mojžíšovi ozřejmil „tajemné Boží úradky“. V prostředí islámské mystiky je Mojžíš nahlížen jako učitel vnějšího zákona a Chidr je pak učitelem vnitřní moudrosti. Významnou roli hraje postava Chidra nejen v Mathnawí Džaláluddína ar-Rúmího, ale také v díle perských básníků a mystiků, především v díle Nízámího.
Práci Zuzany Kytlicové hodnotím velmi vysoko, již na úrovni bakalářské práce si autorka osvojila metody vědecké práce, z textu je patrný hluboký zájem o téma, jemuž se autorka věnovala. 
Práci doporučuji přijmout k obhajobě.
Doporučené hodnocení: výborně.

Praha 24. 4. 2009
                                                                                                   Mgr. Viola Pargačová