Katedra: 		religionistiky a filosofie

Akademický rok:	2009/2010

Posudek oponentky k bakalářské práci

Pro:			Petru Smolíkovou
Studijní program:	Filosofie

Studijní obor:		Religionistika

Název tématu:	Náboženství v terapiích Jana Czecha a Prokopa Remeše

Autorka se ve své práci zaměřila na charakteristiku dvou přístupů k duchovní psychoterapii v České republice. Práce je strukturovaná velmi přehledně a psána s hlubokým zájmem, který se zřetelně projevil v kvalitě zpracování daného tématu. 

Přesto bych si dovolila poukázat na některé nesrovnalosti:

1. Na str. 18 autorka hovoří o Anselmu Grűnovi, aniž by čtenáře obeznámila s tím, že se jedná o benediktýnského řeholníka, který se ve své pastorační praxi opírá o C. G. Junga, C. R. Rogerse (rogeriánská terapie). 

2.V kapitole Bible a psychoterapie (str. 18-20) postrádám publikace Anselma Grűna, které by neměly být opomenuty. Jedná se zejména o Grűn, A.(přel. Hemach J.): Hlubinně psychologický výklad Písma, Praha, 1994. Autor zde navazuje na tradici alegorického výkladu Písma, který je zde obohacen o velmi „praktický“, psychologický rozměr. Motiv vyprávění biblických příběhů je přítomen i v mnoha dalších Grűnových publikacích, za všechny zde jmenuji především Grűn, A. (přel. Hemach J.): Sny na duchovní cestě, Praha, 1995.

3. V kapitole Vztah náboženství a duševního zdraví (str. 23-25) autorka uvádí postoj Josepha Sudbracka: „J. Sudbrack v souvislosti mystikou a psychickým zdravím upozorňuje na fakt, že ideál svatého života není závislý na psychickém zdraví.“ Zamyšlení nad otázkou duševní, či tělesné nemoci, jako možného počátku či prohloubení duchovní cesty člověka, zde postrádám, ačkoli se nabízí hned několik světců, kteří, tak jak to traduje římskokatolická církev, se svým utrpením dokázali kreativně zacházet (sv. Ignác z Loyoly, sv. Terezie od Ježíše, sv. Terezie z Lisieux aj.). 
Moment utrpení jako iniciace k životu ve „společenství s Bohem“ je rovněž přítomen v raně křesťanských martyrologiích, kde bývá navíc zdůrazněno sjednocení martyra s Kristem právě ve chvíli největšího strádání. 

4. Na str. 26 je uvedeno: „Logoterapie vychází z medicíny a má tudíž i odlišný cíl než teologie.“ Teologie je intelektuální reflexí víry a autorka zde měla zřejmě spíše na mysli pastorační činnost. 

5. V kapitole Logoterapie V. E. Frankla (str. 26-27) postrádám upřesnění, jakým způsobem rozvedla frankovu logoterapii a existenciální analýzu jeho žákyně Elizabeth Lucasová. Za zmínku stojí rovněž fakt, že i v České republice působí terapeuti, kteří absolvovali výcvik v logoterapii a existenciální analýze. (Např. Dr. Jarmila Čierna z SOS centra Diakonie ČCE) nebo Mgr. Jakub Hučín, někdejší šéfredaktor periodika Psychologie dnes. 

6. V Úvodu ( str. 10-12), Petra Smolíková uvádí: „...ve druhé a třetí kapitole kombinuji metodu kompilace s poznatky z terénního výzkumu.“ Kontakt autorky s klienty p. Remeše je zmíněn v kapitole Vlastní cesta terapie (str. 52-53): „V lednu 2009 jsem se zúčastnila hagioterapie v psychiatrické léčebně v Bohnicích,,,“ Je třeba zdůraznit, že jednorázová návštěva rozhodně není terénním výzkumem. Terénní výzkum je dlouhodobou záležitostí, právě a jen na základě opakovaného prožívání týchž událostí může badatel dospět k obecnějším závěrům. 

Práci Petry Smolíkové hodnotím velmi vysoko a přeji jí mnoho úspěchů v dalším bádání.

Práci doporučuji přijmout k obhajobě.
Doporučené hodnocení: 1

Praha 16. 1. 2010						Mgr. Viola Pargačová, Ph.D.