Bc. Jiří Rain, Ženský element v rockové kultuře. Diplomová práce. Katedra historických věd, Fakulta filosofická University Pardubice, Pardubice 2009. 176 s., včetně text. a obr. příloh. CD s nahrávkami analyzovaných hudebních děl. 

Posudek vedoucí diplomové práce.

Přiznám se, že nápad Bc. Jiřího Raina zpracovat téma pro mě – historika, navíc odkojeného Jiřím Suchým a francouzskými šansony – více než neobvyklé, mě přivedl poněkud do rozpaků. Především mi bylo jasné, že svět, který se diplomant rozhodl zkoumat, je pro mě – až na výjimky - především odlehlý generačně. Druhou otázkou bylo, zda kandidát zpracováním tohoto tématu bude mít příležitost prokázat dostatečně svou znalost "historického řemesla"; přece jen prameny, s nimiž pracoval, jsou od toho, co jsme za prameny zvyklí považovat, dosti odlišné. Částečně mě uklidnilo pomyšlení na "široké pojetí pramene", s nímž před dávnými lety přišli otcové-zakladatelé školy Annales. A do kýženého stavu didaktické satisfakce mě uvedlo nahlédnutí do webové prezentace našeho  magisterského studijního programu oboru Kulturní dějiny. V části "vzdělávací cíle", jichž by měli absolventi uvedeného programu dosáhnout, se totiž praví: "Nabytí poznatků moderní historické vědy a schopnost tyto poznatky, rozšířené o praktické znalosti a dovednosti, tvořivým způsobem uplatnit v praxi."
Povím rovnou, že zaměření, potenciální difúze a dopad této kvalifikační práce jsou zcela ve shodě s tím, čím by náš absolvent měl být vybaven, a že výběr tématu, jeho způsob zpracování i konečné vyznění spisu naznačuje, že ho psal nejen rocker, ale i historik schopný pracovat s různými typy pramenů; snad je spis i nakročením k začínající dráze hudebního teoretika a publicisty. 
Nejdříve bylo třeba – možná jen z pohledu posuzovatele práce – vypořádat se s heuristickou základnou. Zde je dlužno konstatovat, že se autor postavil čelem k odborné produkci, která mu usnadnila najít nezbytné metodické východisko. Tím se stala kategorie gender; autor se seznámil s většinou stěžejních prací, jež jsou v současné době v češtině k dispozici. Protože pracoval rovněž s ústními prameny, neopominul základní publikaci vztahující se k oral history. Třebaže Rain tvrdí, že vycházel "především z vlastních zkušeností a vědomostí, nabytých jedenáctiletým působením v žánru" (s. 121), je zřejmé, že se velmi dobře orientuje v tištěných a elektronických zdrojích vztahujících se k tématu – jejich bibliografie je skutečně bohatá. Použil rovněž – jak jsem se zmínila – ústních pramenů. Sám se rovněž považuje za pamětníka, nicméně dokáže své vlastní, v paměti uložené postřehy konfrontovat s informacemi pocházejícími z jiných zdrojů. Jinými slovy, provádí zdatně a nezaujatě kritiku Jiřího Raina coby pramene. 
Přestože práce má – záměrně – formu eseje, z celého textu je zřejmá až úzkostlivá snaha o faktografickou přesnost a zachování kritérií odborného textu.
Diplomová práce je členěna do osmi kapitol, z nichž první čtyři (Obecný genderový vývoj v rocku, (Z)jevy nevídané;Kosti a kůže; Nová teze o dějinách "Skály" ) jsou věnovány obecnému kontextu "genderové revoluce" v rockové kultuře druhé poloviny 20. století; tedy procesu, kdy atributy rocku, až dosud náležející rodu mužskému (v sociálním i biologickém slova smyslu – autor trefně označuje počáteční rockovou kulturu jako kulturu "nasáklou testosteronem", s. 2), se staly (nikoli obecně přijímanými) atributy feminity. A naopak: hudebníci přijali znaky, které až dosud patřily k světu "druhého pohlaví". Pátá kapitola přináší medailonky jednotlivých zahraničních protagonistek (oko pamětníka se orosí při jménech Janis Joplin, Yoko Ono či Suzi Quatro), sedmá pak medailony protagonistek českých. Šestá kapitola (Vjemy zrakové) si všímá vnějškové prezentace rockové feminity, sedmá ženských pseudonymů a textů, na nichž se ženy (žijící i ženy dávno mrtvé) podílely, ať tak, že je inspirovaly, či je přímo napsaly. Autor nepominul ani typickou "rockovou mužnost", která právě ve zkoumaném období prošla proměnou. Nastartovali ji v podstatě už Beatles, definitivně pochovavší "upjaté 19. století i ideálem muže-úředníka" (s. 8), a otevřeli cestu rozličně vymóděným mužům, kteří "působili z dnešního pohledu zženštile až transvestitně" (s. 11). 
Úvod i závěr této svérázné práce odpovídají nárokům kladeným na kvalifikační spis tohoto stupně. Úvod se zabývá v dostatečně míře analýzou použitého materiálu, cílem práce i osvětlením jednotlivých kategorií (snad jen základní kategorie gender  by si byla zasloužila důslednějšího objasnění, především proč může sloužit – a Rainovi evidentně sloužila, jak je zřejmé z celého textu - jako užitečná kategorie historické analýzy). Závěr pak stručně a jasně shrnul poznatky, k nimž se práce na více než 100 stranách ubírala.
Text doplňují přílohy (byl by jim "slušel" soupis jako součást obsahu): rozhovory s dvěma respondentkami, mimořádně kvalitní příloha obrazová, prezentující portréty zpěvaček i zpěváků, skupin, reprodukce obalů gramofonových desek a konečně CD se 14 nahrávkami citovaných songů.
Potěší osobitý styl práce, originální a vtipné tituly i mezitituly kapitol, zajímavé a neotřelé formulace a především absence závažných pravopisných prohřešků (až na občasné opomenutí nezbytné čárky či nejednost v psaní archaického s a akustického z v přejatých slovech). Práce je čtivá, vtipná, aniž by tyto vlastnosti ubíraly na její odbornosti.  
Stručně řečeno, "vizualizace žánru se ženskou ´stopou´" (s. 119) se povedla. Přímo volá po knižním vydání a hodnocení známkou výborně.

V Hradci Králové, 30. července 2009

Prof. PhDr. Milena Lenderová