Lenka Šreinová, Victor Margueritte: Garsonka. Přijetí francouzského románu v českém prostředí. Bakalářská práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2010. 61 s.

Posudek vedoucí bakalářské práce

Přiznám, že učitele-zarytého frankofila potěší, pokud si některý z jeho studentů vybere práci, k níž musí prostudovat literaturu psanou ve francouzštině. Pokud se navíc jedná o komparativní studii zaměřenou na česko-francouzské kulturní vztahy, na komparaci v oblasti dějin mentalit (či reprezentací, jak zní modernější termín), je tato radost ještě větší.
Platí to pro bakalářskou práci Lenky Šreinové, v níž se  rozhodla porovnat reakci na vydání kontroverzního románu francouzského pacifisty a feministy Victora Marqueritta La Garçonne ve Francii, kde vyšlo roku 1922, a v ČSR, kde se na knihkupecké pulty dostalo o rok později. Zaměřila se na novinové upoutávky, zprávy a recenze v jednotlivých českých periodikách, na reakci významných osobností české literatury. Jedná se, pokud vím, o první pokus tohoto druhu, třebaže realizovaný z pozice kulturního, nikoli literárního historika. V této souvislosti považuji za rozumné rozhodnutí autorky nepokoušet se "kriticky analyzovat dílo Victora Marqueritta" (s. 1) - studium oboru Kulturní dějiny skutečně pro podobný přístup neposkytuje potřebnou erudici. 
Pokud se týče heuristické základny práce, autorka se dobře orientuje v české literatuře zaměřené na francouzskou literaturu prvních desetiletí 20. století, snad jen mohla využít původní české produkce týkající se fin de siècle. Budiž zdůrazněno, že Lenka Šreinová zúročila svůj pobyt v na Université Paul Valéry v Montpellier a odpovědně se seznámila s existující produkcí francouzskou vztahující se ke zvolenému tématu. Tato skutečnost nesporně přispěla k dobré úrovni práce. Pokud se týče archivních pramenů, seznámila se s osobní pozůstalostí prvního překladatele románu Garçonne do češtiny, Jaroslava Nevole, uložené v LA PNP.
Práce rozdělena do tří částí. 
V první se autorka věnuje době, v níž se formovala literární osobnost Victora Margueritta. Přináší přehled života a děl bratří Marguerittů, s důrazem na dílo V. Margueritta a s přehledem literární tvorby obou. Třebaže je tato část kompilací francouzských studií o době a dílu obou Marguerittů, nelze popřít, že se jedná o komparaci inteligentní, že autorka dokázala vybrat podstatné skutečnosti a tvořivě je interpretovat.
Druhá část pojednává konkrétně o okolnostech vzniku románu a jeho francouzském vydání. Vše je sledováno v kontextu celé trilogie La femme au chemin; autorce se podařilo postihnout obrat v myšlení Victora Marqueritta, který se z přesvědčeného předválečného feministy stává poválečným umírněným zastáncem tradiční feminity. 
"Přidanou hodnotou" Lenky Šreinové je třetí kapitola, analýza okolností, které provázely první a dosud jediné vydání románu v českém prostředí. V úvodu kapitoly se autorka celkem zdárně pokusila o porovnání poválečného společenského klimatu ve Francii a v novorozené ČSR. Opírala se o starší, dosud nepřekonanou práci sociálně demokratického novináře Gustava Wintera Kniha o Francii  (1930, o český překlad disertační práce Stéphana Reznikowa Frankofilství a česká identita (2008; autorka uvádí chybné vročení) a zbrusu novou publikaci Jiřího Hnilici Francouzský institut v Praze 1920 - 1951  (2009). L. Šreinová si zde všímá i osobnosti českého překladatele románu Jaroslava Nevole. Za velmi zdařilé považuji její zamyšlení nad kvalitou českého překladu i nad časopiseckými a novinovými zprávami o skandálu, který vyvolalo vydání románu ve Francii.  Pečlivé je i zmapování ohlasů na český překlad i reakce na cenzurní zásahy a následnou konfiskaci. Tuto nejrozsáhlejší část završuje dílčí závěr; definitivní závěr by měl být možná poněkud obsáhlejší - vždyť autorka úspěšně zpracovala skutečně originální téma.
Výhrady ke koncepci práce nemám, ovšem je třeba říci, že pisatelka předpokládá u čtenáře poměrně dobrou znalost francouzského dobového i literárního kontextu. Některé teze proto měly být konkretizovány, alespoň pomocí vysvětlujících poznámek (s. 5, 21aj.)
Z formálních pochybení lze poukázat na malou pozornost věnovanou klíčovým slovům - v autorčině pojetí nejsou příliš výstižná. Někdy čtení ztěžuje poněkud úsečný styl libující si v krátkých větách, občas působících jako věty neúplné. Autorka s oblibou uvádí autora/autory pouze jejich křestním jménem, což může přispět k oživení textu, méně by ovšem bylo více - autorka by se tak vyhnula dojmu nepatřičné familiárnosti. Pravopisných prohřešků není mnoho - jedná se o nepočetné chyby v užívání velkých písmen, o překlepy a občasné chyby v interpunkci.
Bakalářská práce Lenky Šreinové je původní, opírá se o tištěné i archivní prameny a objevným způsobem zpracovává neznámé téma. Jistě by stálo za úvahu ji publikovat - alespoň ve formě studie v některém odborném časopise. Práci ráda doporučuji k obhajobě a navzdory výše uvedeným výhradám ji hodnotím stupněm výborně.

V Hradci Králové, 23. července 2010

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.