Posudek oponenta bakalářské práce 
Filip Blahůšek: Náboženské aspekty terorismu

Cílem práce je zjistit, „proč je náboženství důvodem terorismu“, a navíc objasnit „příčiny náboženského terorismu“ (anotace), přičemž specificky se zaměřuje na terorismus islámský. Hned v úvodu ovšem píše, že „podstata“ terorismu „leží jinde než v příčinách spjatých s náboženstvím“ – teroristé se pouze „skrývají za náboženskou víru“, neboť podle autora „žádné náboženství ani v nejmenším nenavádí k nenávisti a násilí, spíše naopak“ (9). Je tedy terorismus sekulárním fenoménem a jeho spojení s náboženstvím/islámem pouze pragmatickou zástěrkou? Bohužel, autor na vlastní výzkumnou otázku v práci nikde neodpovídá, naopak v závěru práce opět současně používá nevysvětlená spojení „náboženský terorismus“ a terorismus „pod záštitou náboženského vyznání“ (42). Otázce práce mi tedy zůstala nejasná, stejně jako autorova odpověď.

Navíc práce trpí nepodloženými generalizacemi, které výrazně snižují hodnotu autorových analýz – již výše jsem citoval autorovo tvrzení, že žádné náboženství nenavádí k násilí, které navíc pokračuje: „Hlavním nosným pilířem všech náboženství je nauka o lásce k bližnímu a soucitu ke všem živým tvorům.“ (9) Skutečně? Nebo je jakési idealizované křesťansko-buddhistické tvrzení typu „přání matkou myšlenky“? Autor však zbytečně generalizuje i v konkrétnějších věcech, čímž sám sebe přivádí do zajímavých slepých uliček – největší teroristickou organizací je podle něj al-Káida, která je „výhradně zaměřena proti Spojeným státům americkým“ (skutečně výhradně?); a zároveň „je většina teroristických útoků provedena islámskými fundamentalisty a je zaměřena především proti Izraeli“ (9).

Paušalizující tvrzení se prolínají s dalším nedostatkem práce, kterým je často pokulhávající jazyk spolu s nejasnou organizací myšlenek i vět – nejlepším příkladem (ale bohužel ne výjimečným) je následující odstavec: „Dle mého názoru si myslím, že náboženství má lidí sbližovat, utužovat pokoj a mír po celém světě, přitom je to bohužel naopak. Spíše přináší strach a hrůzu, a tudíž u mnohých i odpor k náboženství na základě milných informací, z důvodu ztotožňováním se, že násilí a náboženství jsou jedno. Přestože v dnešní době dle médií vyznívá na prvním místě „ islám a terorismus jedno je“, přetrvává v mnohých z nás nedůvěra v naši křesťanskou kulturu, kdy v nás zůstává zatrpklost vůči minulosti, kdy procesy s pálením čarodějnic a katolická inkvizice svým chováním mnohé přesvědčila o tom, že náboženství ať jakékoliv, vždy bylo a je, jenom pouze násilí a terorismus.“ (s. 18-19)

Práci navíc chybí jasná struktura. Naopak, autorovi se nepodařilo vytvořit autorskou kompilaci z použitých zdrojů – hlavním faktorem, který rozlišuje jednotlivé kapitoly a podkapitoly, jsou použité zdroje: většina kapitol je založena na jediném zdroji a převzetí informace z dalšího zdroje vede mechanicky k vytvoření nové kapitoly. Omlouvám se za mechanický výčet, ale aby byla moje výtka zřejmá: kapitoly 2.1, 2.4 a 2.5 – jediným zdrojem je Polák; 2.6 Chmelík; 3. Souleimanov; 3.1 až 4.2 Juergenseyer; 4.3 Raděj; 4.4 Danics; 4.5 Raděj; 4.6 Raděj a Introvigne; 4.7 Eliade (až v této kapitole po několika předchozích velmi konkrétních kapitolách o islámském terorismu autor podává přehled pěti základních pilířů islámu, ovšem pod zavádějícím názvem „Korán“); 4.8 Mužík; 4.10 Introvigne; 5.1 Introvigne; 5.2 Raděj; 6. Juergensmeyer; 7. Souleimanov; 8.1-5 Juergensmeyer. Navíc odkazování na zdroje, především rozlišení parafrází a převzatých formulací není dostatečné.

Práci tedy sice doporučuji k obhajobě, ale navrhuji hodnocení nevyhověl. Práce podle mě nesplňuje požadavky kladené na bakalářské práci, protože i když autor vychází z dostatečně širokého výběru odborné literatury, nepodařilo se mu z nich vytvořit sevřenou kompilaci. To asi souvisí s tím, že se mu nepodařilo dostatečně jasně formulovat výzkumnou otázku, a na nejasně formulované otázky z úvodu práce se mu bohužel v práci vůbec nepodařilo odpovědět. Navíc příliš častá paušalizující tvrzení práci dále znehodnocují. A konečně práci chybí jasné sociologické zakotvení.

									Petr Pabian