Denisa VÍDEŇSKÁ, Reflexe rodinných strategií šlechtické výchovy ve světle dětské korespondence v 19. století, diplomová práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2019.

Denisa Vídeňská předkládá práci, která je ztělesněním ideálního přístupu k historiografické naraci. Zvolila si zajímavé téma - analýzu socializačních strategií aristokratických rodin v 19. století. Podařilo se jí shromáždit dostatečné a vyvážené množství pramenů z prostředí rodiny Auerspergů a jejich příbuzných, aby mohla práci prolnout komparativní diachronní analýzou odlišných výchovných konceptů napříč 19. stoletím, konkrétně ve třech odlišných generacích mezi lety 1818-1894. A konečně, prameny dokázala podrobit analýze prostřednictvím interdisciplinárních metodologických postupů, vycházejících ze závěrů sociologie (Bourdieu, Halbwachs), kulturní antropologie (Mauss), psychologie (Lacan) a soudobé historiografie, to vše navíc s přihlédnutím k genderovému aspektu konstruovaných specifických sociálních rolí přisuzovaných v kultuře 19. století odlišným pohlavím.  
	Klíčový přínos práce spočívá zejména ve dvou aspektech. Autorka dokázala zpřístupnit velmi zajímavé heuristické zdroje, zde je třeba upozornit především na využívání tzv. Puppen-Memoiren, tedy adresného pedagogického díla, jež kompiluje specifické rodinné vzdělávací strategie aristokracie, a interpretaci tzv. scrapbooků, které umožňují vhled do spektra shromažďovaných a tezaurovaných informací, jež byly považovány za významné pro vývoj dítěte, ať již dle objektivních kritérií soudobých výchovných strategií či ze subjektivního pohledu dětí a mládeže.
	Za ještě cennější však považuji fakt, že autorka dokázala inovativně interpretovat dané zdroje a její práce nabízí prostřednictvím vhodné aplikace analytických metod vhled do myšlení, hodnot a způsobů jednání aristokratů ve vztahu k výchově a tezauraci sociálního statutu v 19. století.
	Formálně Denisa opomenula při závěrečné redakci některé drobnosti – není zde sjednocen úzus při definování zdrojů (někde Paměti panenek, jinde Puppen-Memoiren), vytknout by bylo možno také občasně problematickou úpravu interpunkce, či skloňování některých jmen (např. John Locke), to jsou však pouze drobnosti, které lze limitovat při závěrečné redakci textu, který, jak hodnotitel pevně doufá, bude v budoucnu převeden do publikované podoby.
	Pokud by k ní mělo dojít, je třeba šestou kapitolu práce, věnovanou vývoji náhledu na dětství a pedagogické koncepty, doplnit o přehled proměn pedagogiky a socializačních strategií v 19. století, autorka v historickém přehledu totiž končí u romantismu. 
	Pro diskuzi u obhajoby vznáším následující dotazy. Autorka definuje (už v samotném názvu podkapitoly) scrapbooky jako prostor tezaurace individuální paměti. Domnívám se, že v kontextu myšlení M. Halbwachse individuální paměť prakticky neexistuje a scrapbooky naopak prokazatelně sloužily jako prostředek, jímž bylo možno definovat i kontrolovat, jaké sémiotické znaky mají být součástí identity a tedy i kolektivní paměti dospívající aristokracie. Dokáže nás autorka přesvědčit o oprávněnosti užití termínu „individuální paměť“?
	Druhý dotaz je zaměřen na rovinu interpretace historiografických zdrojů. Prakticky všechny  užité primární zdroje byly buď určeny k přímé kontrole rodiči a vychovateli, nebo mohly být dohledu rodičů kdykoli podrobeny. Do jaké míry tedy jejich prostřednictvím lze analyzovat realitu žitého světa dětí, jejich pocity a vnitřní hodnoty? Nejsou dané zdroje jen dokladem utváření specifické performativity sociální role (J. Butler), tedy akceptace normativních znaků aristokratického života? Domnívá se autorka, že alespoň některé z daných zdrojů umožňují vhled pod danou vrstvu sociálních imperativů, které děti musely vkládat do své korespondence, her a kreseb?
	Práce je mimořádně zajímavým, celistvým a inovativním vhledem do světa socializace dětí do role středoevropských aristokratů a aristokrate v 19. století, bez váhání tedy doporučuji práci k obhajobě a navrhuji ji hodnotit stupněm výborně.

V Pardubicích 12. 8. 2019					Vladan Hanulík