Bc. Ondřej Kunc, Lounské školství v druhé polovině 19. století. Diplomová práce. 

Katedra historických věd, Fakulta filosofická University Pardubice, Pardubice 2009. 110 s., textové a obrazové přílohy

Posudek vedoucí diplomové práce

Ve své diplomové práci se Bc. Ondřej Kunc zaměřil na formování lounského školství v druhé polovině 19. století. Vývoj vzdělanosti ve městě zasadil do širšího kontextu změn, které provázely vzdělávací systém v rakouské monarchii ve sledovaném období. Všiml si materiálního zabezpečení lounského školství, včetně vývoje školních budov. Hlavní pozornost věnoval proměnám personálního obsazení lounských vzdělávacích institucí. Soustředil se na společenskou a politickou činnost učitelů, jejich sociální postavení i politickou persekuci, přiměřenou pozornost věnoval učitelkám působícím na zdejších školách; povšiml si rovněž napětí, které mezi vyučujícími ženami a muži panovalo.
Heuristická základna spisu plně odpovídá nárokům na diplomovou práci kladeným. Autor svědomitě vytěžil příslušné fondy Státního okresního archivu v Lounech, neopominul zajímavý pramen memoárového charakteru (paměti expiaristického enfant terrible K. Vítáka, který v Lounech působil) a dobový tisk. Dokázal, že s prameny dokáže pracovat: kritická i interpretační složka práce je vynikající. Co do sekundární literatury, O. Kunc mohl těžit ze skutečnosti, že dějinám českého školství věnovalo pozornost už české pozitivistické dějepisectví (pokud se týče prací ještě starších, postrádám stále užitečné dílo Františka Dvorského), zabývali se jím historici jak v době totality, tak po Listopadu 1989 (tuto nejnovější produkci autor poněkud pominul). 
Také struktura práce se mi jeví logická; kladem je skutečnost, že ji autor skutečně dodržuje. První části práce (Louny v druhé polovině 19. století, Vývoj lounského školství od počátku do 2. poloviny 19. století) jsou spíše kompilačního rázu, vlastní přínos práce spočívá v kapitolách čtvrté až šesté, v nichž si O. Kunc povšiml nejen školství, které dnes označujeme jako "základní", ale i další forem typických právě pro 2. polovinu 19. století, např. večerní průmyslové školy, opakovací školy pro učně aj. Zcela nové poznatky přináší rovněž pasáž týkající se vývoje školní knihovny a existence školního muzea. Je vidět, že moderní  - či "národní" - lounské školství vědomě a cíleně navazovalo na staré tradice městské vzdělanosti. 
Také úvod je zpracován odpovídajícím způsobem, závěr považuji za velmi kvalitní. 
Práci doplňují textové přílohy tabulkového charakteru (zde by čtenář možná přivítal soupis zkratek), které přinášejí statistické údaje vhodně doplňující text, a přílohy obrazové, rovněž provázané s textovou částí spisu.
Rovněž faktografickou stránku textu shledávám v pořádku. Sympatickým rysem je skutečnost, že autor nevnímá "své" Louny jako nezávislý univers, ale je schopný posuzovat veškeré změny, nejen ve školství, ale i širší změny společenské, v souvislosti s proměnami v celé zemi.
Formálních pochybení není mnoho – občas se objeví nějaký překlep (např. s. 32, renumerace x renumerace, s. 57, vynechané sloveso aj.). Osobně považuji za novinářskou neřest užívat místo označení "učitel" pejorativního (alespoň to tak cítím) označení "kantor" – to je ovšem věcí individuálního vkusu.
V každém případě napsal O. Kunc zdařilou mikrohistorickou studii, která přináší nové informace o školství v jednom českém městě. Je pečlivá a čtivá. Práci ráda doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou výborně. 

V Hradci Králové, 3. srpna 2009

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.