Michaela Hýsková, Světové lázně? Karlovy Vary 1850-1918. Diplomová práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2015. (111 stran + 17 stran příloh)

Diplomová práce Michaely Hýskové je pokusem přiblížit historii lázeňství v Karlových Varech mezi lety 1850-1918 na základě kvantifikační analýzy. Heuristicky práce využívá vybrané ročníky tištěných seznamů lázeňských hostů (tzv. kurlisty), v drobném měřítku i jiné prameny; některé z průvodců po Karlových Varech, policejní evidenci přihlašovacích protokolů a v nepatrné míře i editované egodokumenty a obrazové prameny. Sekundární literatura se omezuje na výsledky české, převážně regionální historiografie. Uvedené zdroje autorka použila s cílem objasnit proměny návštěvnosti lázní a motivů, které vedly k variaci preferencí návštěvníků, zejména s ohledem na propagaci lázní prostřednictvím tiskovin.
	Autorka upřednostnila diachronní výklad. Text je v tomto ohledu členěn do osmi vzájemně odlišných kapitol, problematické je však jejich vzájemné provázání. Nejpodivněji v daném ohledu působí kapitola věnovaná analýze editovaných egodokumentů, které by měly být v zájmu hlavního badatelského tématu analyzovány s cílem objasnit důvody vedoucí návštěvníky k preferování konkrétní lázeňské lokality (např. důležitost vizuální sebeprezentace města pro návštěvníky lázní, či míra užívání průvodců po městě). Namísto toho autorka pouze sumarizuje zmínky o Karlových Varech bez jakékoli snahy provázat danou stať s cílem objasnění příčin návštěvnosti sledované lokality. 
	Text obsahuje i řadu věcných chyb. Z konstatování, že lázně byly ve starší době používány jako prevence nemocí, plyne neobeznámenost se základy teorie humorální patologie (s. 7). V některých pasážích si autorka sama protiřečí – např. na straně 41 nejprve konstatuje: „celkově lze říci, že se během sledovaného období nijak zvlášť neměnilo ubytování ve smyslu poskytovaných služeb“, aby následně o několik řádků níže konstatovala: „Celkově lze říci, že mezi lety 1850-1918 došlo k velkému nárůstu nově postavených budov“. Ve sledovaném období vznikly celé nové čtvrti, zcela inovativní komplexy budov nemocničního typu, včetně takové drobnosti, jakou bylo železniční nádraží.
 	Podobné nepřesnosti lze bohužel zaznamenat i u vyvozování hlavních závěrů statistické analýzy. Autorka v závěru tvrdí, že návštěvnost byla silně ovlivněna válečnými konflikty, omezuje se však pouze na Prusko-rakouskou, Prusko-francouzskou a První světovou válku, zcela ignoruje některé z dalších významných konfliktů, např. Krymskou válku, jakožto fenoménu, který výrazně ovlivňoval frekvenci návštěvníků z carského Ruska. Rovněž síla informační kampaně v podobě turistických průvodců nebyla tak mocná, jak ji autorka představuje na příkladu analýzy preferencí návštěvnosti osob z Uherského království. Ta se po celou dobu pohybovala mezi 4,5 – 8 procenty z celkové návštěvnosti s poměrně pravidelnými výkyvy (autorka rovněž opomíjí válečný konflikt a finanční vyčerpanost Uherského království po snahách o samostatnost v polovině století). Podobně nelze souhlasit s konstatováním, že publikace průvodců po lázních ve švédském jazyce vedla k významnému nárůstu návštěvnosti klientů ze Švédska. Jejich počet se sledovanou dobu (s výjimkou roku 1918) pohyboval ve výši 0,42 až 1,61 procent, s nepravidelnými poklesy i vzestupy, což je údaj na úrovni statistické chyby.
	V analytických pasážích by jistě autorce prospělo zakládat svá tvrzení na argumentech odvozených z rozboru pramenů a ne na vlastních anticipacích, jako příklad lze uvést konstatování, dle nějž se knižní průvodce staly nedílnou součástí výbavy téměř každého návštěvníka, bez nichž by se v lázních jen těžko obešel (s.42). Autorka ignoruje fakt, že návštěva lázeňského střediska náležela k běžným aspektům života v druhé polovině 19. století. Návštěvníci lázeňské lokality tedy byli uvyklí užívání lázeňské infrastruktury a neměli problémy se v lázních orientovat zcela samostatně. 
	Formální nároky práce jsou naplněny občasnými prohřešky proti pravopisu, zejména je však s podivem, z jakého důvodu autorka zařadila dobové průvodce po lázních, které jednoznačně využívá k pramenné analýze, mezi literaturu.
	Za pozitivní na celé práci lze považovat odhodlání, s nímž se autorka věnovala rozsáhlému souboru dat, rovněž pasáže některých kapitol lze považovat za inovativní (v tomto ohledu zejména kapitolu číslo 6), bohužel však vjem z práce narušují uvedené nedostatky. Z tohoto důvodu doporučuji práci k obhajobě, navrhuji ji však hodnotit jako velmi dobrou.

V Pardubicích 13.1. 2016                                                                  Vladan Hanulík