Lucie Miklovičová: Edice vybraných kuchařských receptů Filipiny Schlikové z let 1790 – 1843. Bakalářská práce. Univerzita Pardubice, Fakulta filozofická, Pardubice 2009. 63 s. + přílohy.

Posudek vedoucí bakalářské práce

V průběhu 19. století přibývá v Čechách kuchařských knih tištěných, nicméně stále se užívalo konvolutů ručně psaných receptů, které se zpravidla předávaly z generace na generaci a – v případě šlechtických archivů – někdy přežily i příslušný rod. Dokladem tohoto tvrzení je mimořádně zajímavá rukopisná sbírka receptů, nacházející se v pozůstalosti Ludmily Filipiny hraběnky Schlikové, rozené Nostitzové. Této rukopisné „kuchařce“ se rozhodla věnovat svou bakalářskou práci Lucie Miklovičová. Povím rovnou, že se úkolu zhostila se zdarem a že vznikl zajímavý a objevný spis. 
Autorka vhodně zvolila strukturu práce, která jí umožnila nastínit obecné souvislosti novověkého stravování, vysvětlit genezi rodu, do něhož se hraběnka provdala, zpracovat její biogram a podrobně analyzovat dochované kuchařské předpisy. Recepty, zapsané převážně v němčině hraběnčinou rukou, zahrnují období od přelomu 18. a 19. do 40. let  19. století. Závěr práce tvoří edice vybraných receptů a obrazová příloha, řádně komentovaná a provázaná s textovou částí práce.  
Heuristickou základnu práce tvoří samotná kuchařka (ručně psané recepty, ač paleograficky přístupné, jsou jazykově poměrně náročné; jedná se o archaickou a často nespisovnou formu němčiny, situaci komplikuje i užívání zkratek a značek) a korpus literatury vztahující se k dějinám stravování, které se v poslední době těší zájmu – především mladých – historiků. Cíl práce, metody, kritiku pramenů a literatury najde čtenář v přehledném úvodu.
Velmi si cením rovněž zdařilé kontextualizace tématu bádání: II. – IV. část práce je zajímavou historicko-sociologickou studií o dějinách jídla a stravování. Ač kompiluje z existující literatury, akcent na fakta související s tématem práce a zdařilá textace jsou „přidanou hodnotou“ L. Miklovičové. 
Kuchařská kniha hraběnky „Šlikové“ (vhodnější je forma „Schlik“, kterou žijící členové rodu užívají) umožnila autorce rekonstrukci šlechtické tabule všední, sváteční i postní, analýzu stravovacích zvyklostí rodiny (zamyslela se nad nimi z hlediska soudobých znalostí o zdravém stravování), poskytla jí upřesňující informace o charitativní činnost hraběnky, její rodiny a patrně i jejích zaměstnanců. Jistě by bylo dobré, pokud by se L. Miklovičová mohla k tématu vrátit a porovnat prozkoumaný pramen s dalšími rukopisnými kuchařkami, které – ač v nepříliš hojném počtu – se v některých rodinných archivech nacházejí. Metodu, kterou užila v tomto případě, by bylo možno aplikovat i na další prameny tohoto typu. Nesporně by vznikla další zajímavá práce.
Formální nedostatky práce nevykazuje, snad jen by bylo bývalo vhodnější pojmou edici kuchařských receptů jako část přílohy, umístit ji tedy až za závěr. 
Stylistická stránka práce působí pečlivým dojmem, práce je bez závažnějších pravopisných prohřešků (chyby v užívání velkých a malých písmen nejsou časté). 
Předložená práce je zdařilým a po odborné stránce podivuhodně zralým příspěvkem k dějinám stravování, k šlechtické každodennosti a obecně ke kulturním dějinám. Ráda ji doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou výborně.

V Hradci Králové, 13. května 2009

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.