Bc. Miloslava Matějková: Paměti Boženy Frídové: rodinné vztahy a komunikace v pramenech osobní povahy. Diplomová práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2011. 142 s., vč. příloh.
Posudek vedoucí diplomové práce
Základem diplomové práce Bc. Miloslavy Matějkové je analýza zajímavých a dosud v podstatě neznámých rukopisných memoárů průměrné spisovatelky Boženy Frídové; pozoruhodnější než zapomenutá literární činnost této švagrové Jaroslava Vrchlického a Josefa Václava Sládka je její životní provázanost s literární a kulturní elitou druhé poloviny 19. a počátku 20. století a zakotvenost v kulturním a společenském dění. Žánrově tak tato diplomová práce leží mezi women´s history (viz důležité informace o dívčím vzdělání, možnostech profese před uzavřením sňatku, povinnostech manželky společensky a kulturně angažovaného muže) a historickou biografií.
Práce má náležitou strukturu – po kvalitním a důkladném úvodu, obsahujícím charakteristiku použitých pramenů (byť název kapitoly „Popis pramenů“ není z nejlepších…) a stručné uvedení do problematiky 19. století (zde objevíme některé faktografické nepřesnosti lehčího kalibru), následuje přehledný životopis B: Frídové (název, „Paměti Boženy Frídové – životopis“, je opět slabinou této kapitoly – stačilo pouhé „Život Boženy Frídové“). Další části spisu vycházejí z jednoho jasně ohraničeného korpusu pramene, který je definován v jejich názvu: „Paměti a korespondence Boženy Frídové jako pramen k životním cyklům ženy“, „Korespondence s Juliem Zeyerem“, „Korespondence s Marií Sládkovou“.  Třebaže takové dělení působí neobvykle, nelze proti němu nic namítat – naopak, autorce tato metoda umožnila zaměřit se na některá témata (cestování, kulturní život v Praze, přátelské a sourozenecké vztahy), která s „ontogenezí“ ženy nesouvisí. Navíc se z větší části vyvarovala opakování jednotlivých fakt. 
V poslední části svého spisu si diplomatka všímá literární tvorby Boženy Frídové – vyzdvihnout je třeba skutečnost, že se Bc. Matějkové podařilo zrekonstruovat celý literární odkaz této spisovatelky (osobně se domnívám, že byla do značné míry ovlivněna literární „nadprodukcí“ Sofie Podlipské), což lze považovat za úctyhodný výkon. V této poslední kapitole použila gender coby kategorii historické analýzy; závěrečná podkapitola je tak zajímavým příspěvkem k dějinám českého „pokleslého žánru.“  Následuje závěr shrnující zjištěná fakta a přílohy, teprve po nich je nelogicky zařazen seznam pramenů a literatury. Naopak za zdařilou považuji práci diplomatky s odkazujícími aparátem – relace mezi textem a vysvětlujícími poznámkami pod čarou je vyvážená.
Autorce se podařilo vystihnout autostylizaci, typickou pro zkoumaný typ egodokumentů, u Frídové ještě násobenou pocitem příslušnosti ke kulturní elitě českého národa. Zajímavé je rovněž srovnání dvou verzí rukopisu memoárů, z nichž – soudím – ona pozdější měla být více reprezentativní. Stejně dobře si M. Matějková počíná při analýze korespondenční sítě B. Frídové - má stále na paměti ohraničenost výpovědi pramenů osobní povahy.  Tak se jí na základě memoárů a korespondence Frídové podařilo objektivně zrekonstruovat život této ženy, zasazený do širšího politického, sociální a kulturního kontextu. Jde o zdařilou biografickou studii, jež umožňuje detailní vhled do života úzké vrstvy společnosti, která sama sebe považovala za představitele a mluvčí jazykově české národně uvědomělé společnosti a v podstatě jimi byla. 
To, co postrádám, je výraznější provázanost příloh s textovou částí, s výjimkou soupisu literárních děl B. Frídové nepříliš logicky uspořádanou, byť zařazení ukázek z korespondence, anotace literárních prací Boženy Frídové, včetně seznamu těch, které se nepodařilo dohledat, je opodstatněné.  
Přes drobné poklesky lze styl M. Matějkové označit jako živý, nápaditý, práce je čtivá – snad jen zbytečné používání citátů tam, kde by stačila parafráze, působí místy rušivě. Protože autorka nečíslovala kapitoly, je v textu někdy obtížně rozpoznat, která partie je úvodem ke kapitole a která podkapitolou.
Navzdory uvedeným formálním pochybením považuji diplomovou práci Miroslavy Matějkové za zdařilou, originální, založenou na neznámých či neprozkoumaných archivních dokumentech a dobré znalosti literatury týkající se zkoumaného období a použitých metod. Ráda ji doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou výborně.

V Hradci Králové, 27. května 2011
Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.