Jitka Šedinová: Deníky Františka Josefa Jindřicha Schlika. Diplomová práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2010. 137 s. vč. obr. příloh.

V poslední době stoupá zájem o prameny osobní povahy, především osobní deníky, jimž se historické bádání v minulém století příliš nevěnovalo. Jedná-li se o prameny, jejichž původcem je osoba z urozeného prostředí, pak takový výzkum vhodně doplňuje slibně se rozvíjející vědecký zájem o dějiny šlechty mající inkolát v českých zemích. 
Diplomová práce Jitky Šedinové založená na osobních denících a rodinné korespondenci Františka Josefa Jindřicha Schlika doplňuje naše znalosti dalšími cennými postřehy a závěry.
Deníky, které se dochovaly pro léta 1803 - 1809, tedy pro období dospívání a mladý věk hraběte, a dochovaná rodinná korespondence vztahující se i k Schlikovu zralému věku, byly autorce základním pramenem k rekonstrukci života zůstavitele, o němž se dochovala sice řada informací, ale často dosti zkreslených. Biografie Františka Schlika, která tvoří první část diplomové práce, je významným prosopografickým počinem; edice jeho deníků, druhá část spisu, zpřístupňuje zajímavý dokument, s nímž mohou pracovat další badatelé zajímající se o dějiny šlechty, dějiny vojenství či dějiny myslivosti.
Autorka zvolila vcelku vhodnou strukturu: v sedmi kapitolách věnovala pozornost historii rodu Schliků, analyzovala deníky coby historický pramen, odpovídající pozornost věnovala rodině Franze Schlika, jeho výchově, studiu, vojenské kariéře, jeho soukromému i veřejnému životu. Součástí práce je edice deníků hraběte; domnívám se, že vhodnější by bylo bývalo její umístění jako přílohy, tj. až za text vlastní diplomové práce. 
Prvořadným přínosem práce je bezesporu zmíněná edice, analýza a tvořivá interpretace Schlikových deníků; pochvalu ovšem zaslouží i široký heuristický záběr, na kterém práce stojí. Kromě důkladného ponoru do archivních fondů (vedle Rodinného archivu Schliků v SOA Zámrsk navštívila rovněž Archiv Univerzity Karlovy, Archiv Národního muzea, Vojenský ústřední archiv v Praze a Státní okresní archiv v Jičíně) autorka vytěžila řadu titulů z oblasti sociálních dějin (především těch, které se vztahují k problematice aristokracie; jak je vidět, v poslední době se vynořilo hned několik "šlikovských" studií), vojenských dějin, dějin myslivosti; prostudovala práce týkající se ego-dokumentů. Jejich charakteristika, možnosti využití i kritika by si jistě zasloužily více prostoru, než kolik jim autorka v úvodu (s. 1 - 3) věnovala, a to především proto, že s odbornou literaturou pracovala skutečně obratně a dokázala na jejím základě zařadit zkoumané téma do širšího kontextu sociálních, politických i kulturních dějin. 
Organickou součástí spisu je i vhodně zvolená obrazová dokumentace.  
Po obsahové stránce nemám k práci výhrady, snad jen několik podnětů, nad nimiž by bylo vhodné se zamyslet. Jde například o tvrzení, že v rámci habsburské monarchie se "většina šlechticů považovala za Rakušany". Je zřejmé, že český zemský patriotismus byl u rodů s domácím inkolátem velmi silný a ani Schlikové nebyly výjimkou (autorka zná rozsáhlou práci Josefa Hanuše - myslím, že v ní je toto tvrzení průkazné). Také šlechtická rodina, jejíž mentalita se v uvedeném období blížila mentalitě měšťanstva, akcentovala v rodinných strategiích emocionální prvek, alespoň pokud se týče vztahů mezi rodiči a dětmi (viz studie či kvalifikační práce o rodech Schwarzenbergů, Buquoyů, Mensdorff-Pouillyů aj). Je tedy možné (nikoli jisté), že vztahy ve schlikovské domácnosti nebyly "nadstandardní" (s. 28), ale odpovídaly této změně. 
Po formální stránce je možno vytknout především jakýsi zlom v kapitole IV. 2. 1. 2., kde autorka bez upozornění přeskočila od mládí Franze Schlika k výchově jeho dětí (čtenář, který není zatím obeznámen s během Františkova života, může být poněkud zmaten), jistě zajímavou ale snad až příliš rozsáhlou pasáž věnovanou problematice myslivosti (s. 32 - 35), samoúčelnost tabulky týkající se karuselů (s. 43 - 44)… Šťastné není rovněž zařazení edice jako součásti spisu – měla být v příloze. Mírně rušivě působí stylistické neobratnosti (10, 13, 21, 29, 45, 55 aj.), některé nepřesnosti (s. 2), ojedinělé chyby v čtení textů (s. 47, "Bubna von Littinitiz", s. 47, zjevně Bubna z Litic), přílišná důvěřivost v internetovou genealogii (s. 58, pozn. č. 288). Tu a tam se vloudil prohřešek proti mluvnici jazyka českého (především v interpunkci, v psaní velkých písmen, ale vyskytla se i chyba hrubšího zrna, s. 25). Některé (nikoli stěžejní) údaje by si zasloužily upřesnění (s. 15, "ztroskotání lodí", na které byla Filipina Schliková, roz. Nostitzová; s. 20, Kinského požadavek na osvojení češtiny coby "mateřského jazyka"). 
Za hlavní přínos práce považují nejen kvalitní práci s původním, dosud nevytěženým a málo známým pramenem, ale také schopnost jeho analýzy, kontextualizace, interpretace, stejně jako snahu vyrovnat se aluzívností tohoto žánru. 
Z těchto důvodů odhlížím od výše uvedených nedostatků, práci ráda doporučuji k obhajobě a hodnotím jako skutečně velmi dobrou.

V Hradci Králové, 7. května 2010
Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.