Apolena HÁKOVÁ, Šarlatáni a fušeři ve stínu profesionálního lékařství, bakalářská práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické Univerzity Pardubice, Pardubice 2018.

Apolena Háková zaměřila svou pozornost na problematiku výkonu nekonvenčních léčebných praktik, či jak sama proklamuje, lidového léčitelství v 19. a první polovině 20. století. Za daným účelem zpracovala starší sekundární literaturu a provedla sondu do dobových periodik.
	Jako základní inspirační zdroje autorka vyjmenovává britského historika lékařství, Roye Portera, antropologickou práci J. G. Frazera (nesprávně označen jako James Frazer Georg) Zlatá ratolest a syntézu dějin českého lékařství z pera Petra Svobodného a Ludmily Hlaváčkové. První dvě kapitoly bakalářské práce jsou z větší části založeny na kompilaci výše zmíněných prací se zohledněním legislativního aspektu, determinujícího zákonný rámec výkonu léčebné praxe v monarchii v 19. století.
	Problematičtější jsou již kapitoly věnované autentičtějším závěrům autorky. Apolena Háková z důvodů nemožnosti bádat v německojazyčných textech rezignovala na práci s archivními zdroji. Práce proto zpracovává pouze výňatky z jazykově českých periodik. V daném ohledu není zcela zřejmé, jakým způsobem svou sondu sestavovala, zda šlo pouze o namátkovou rešerši prostřednictvím zadávání vyhledávacích dotazů v systému Kramerius, či postupovala detailní analýzou všech uvedených periodik (Kwěty, Národní Listy, Časopis lékařů českých, Český lid). Skutečně došlo k detailní analýze Národních listů v letech 1870-1908? Výčet informací, získaných rešerší daného periodika, nabádá spíše k nedůvěře v daný postup. V době existence moderních databází dle mého názoru není již nutné skutečně procházet periodika stránku po stránce, není však možné v přehledu pramenů takovýto postup naznačovat. 
	Danou výtku rovněž považuji za klíčový problém dané práce, rezignovala-li autorka na práci s archivními zdroji, mohla se věnovat pouze reprezentaci nekonvenčních forem terapie v periodikách a pokusit se tak definovat dobový mediální, potažmo vědecký diskurz k dané problematice. Díky nejasné metodě namátkové sondy však nemáme záruku, zda autorka předkládá relevantní analýzu, či spíše výběrový přehled náhodně nalezených statí.
	Nejsem si jist ani dalšími aspekty práce. Autorka se rozhodla držet starší literatury, z tohoto důvodu zaměňuje pojem neprofesionální léčby za léčbu lidovou a rozděluje ji na sympatetickou, bylinnou a ostatní (zaříkávadla, utrejchy). Pominu-li fakt, že zaříkávadla jsou většinou řazena mezi sympatetickou magii, opomíjí výše uvedené kategorie celou řadu léčebných proudů. Od živočišného magnetismu, přes léčebnou gymnastiku, vodoléčbu, léčbu elektrickými proudy, dietetické léčebné praktiky, inspirace orientálními léčebnými postupy a mnohé další. Naopak do světa léčebných úkonů poněkud nepochopitelně autorka řadí reklamy na kosmetické a omlazující přípravky, které byly zveřejňovány v tisku.
	Z analýz Apoleny Hákové tak vyvstává obraz, tezaurovaný kdysi již národními buditeli a prvními etnology, v němž jsou alternativní praktiky ztotožněny se svérázným mudroslovím venkovského lidu, kde si nemajetní a nevzdělaní venkované vynahrazují nedostatek dostupné lékařské péče konzultacemi s kořenářkami, pohodnými, porodními bábami, napravovači kostí a dalšími osobami. Zejména německá historiografie lékařství daný náhled na minulost již ovšem vyvrátila.
	Výsledná práce je tedy spíše než inovativním pokusem o odhalení principů fungování světa nekonvenčních terapeutických praktik konzervativním náhledem na danou problematiku optikou 19. a počátku 20. století. Autorka neanalyzuje diskurz dobových periodik, vztahující se k alternativní medicíně, přebírá naopak dikci autorů referujících o dané problematice. 
	Práce formálně odpovídá nárokům kladeným na bakalářské práce, nepřináší však nic nového, naopak se nevyvarovala opakování zažitých stereotypů. Práci proto doporučuji k obhajobě a navrhuji ji hodnotit stupněm velmi dobře mínus. 

  

									
                                                                                                                                     Vladan Hanulík