Posudek oponenta diplomové práce 
Olga Kučírková: Bulhaři v České republice – případová studie města Brna
Předložená diplomka je velmi zdařilou studií bulharské komunity v Brně. Autorka podle mě bohatě splnila požadavky kladené na diplomové práce v tom, jak prezentuje metodologii svého výzkumu, jak zpracovala přehled existující literatury o bularské menšině v Česku i jak realizovala i v práci prezentuje svůj terénní výzkum. Závěr práce pak shrnuje hlavní zjištění způsobem, který by mohl sloužit jako vzorový příklad pro ostatní závěrečné práce. Proto diplomku vřele doporučuji k obhajobě, ovšem zároveň musím poukázat na několik nedostatků práce, kvůli kterým nelze podle mě práci bohužel hodnotit výborně, nýbrž pouze velmi dobře.

Prvním a klíčovým nedostatkem je podle mě nedostatečné teoretické zakotvení, které se v práci projevuje na několika rovinách. Především tematické okruhy výzkumných otázek, kterými je celá diplomka zarámována, jsou formulovány na úvod práce jako axiom – aniž by autorka zdůvodnila, jak a proč vybrala právě tyto okruhy. Následující „teoretická“ kapitola je pak pouze „vysvětlením pojmů“ (jak je přímo nazvána příslušná podkapitola) a přehledem existující literatury – obsahuje tedy jen velmi málo teorie, která by autorce pomohla zarámovat výsledky jejího terénního šetření do širšího kontextu. To se také projevuje velmi nízkou provázaností prezentace vlastního terénního výzkumu v pratické části s teoretickou částí práce.

Abych uvedl konkrétní příklad: v úvodu autorka píše, že „svou prací příspívám do diskuse autorů, kteří se věnují problematice národnostních menšin a cizinců žijících v České republice“ (s. 8). Tato ambice je samozřejmě u diplomové práce na toto téma zcela namístě, ale prakticky zůstala v práci nenaplněna – autorka se nakonec vlastně ani nepokusila zařadit výsledky svého terénního výzkumu do kontextu současných akademických a veřejných diskusí. Podle mě jedním z hlavních důvodů, který jí brání udělat tento krok od konkrétního terénu k obecným diskusím o etnických menšinách, je absence teoretického rámce. Praktickou relevanci má zejména téma integrace brněnské bulharské komunity, ale autorce zde bohužel chybí potřebné konceptuální nástroje – v závěru například hodnotí integraci skupiny bulharských „ibmků“ jako „nedostatečnou“ (s. 72), ale přitom neuvádí operacionalizovaná kritéria, podle kterých hodnotí míru integrace (a v tomto konkrétním případě lze velmi jednoduše namítnout, že z ekonomického hlediska je integrace ibmků do současné brněnské společnosti naopak mimořádně úspěšná).

Výhrady mám také k metodologické stránce terénního šetření. Autorka použila doporučeníhodnou kombinaci kvalitativních a kvantitativních metod, ovšem tuto metodologickou pluralita podle mě dostatečně nereflektuje, zejména to, jak použité metody ovlivily získaná data. Jinými slovy, postrádám v diplomce rozlišení a reflexi toho, jaká data se podařilo získat kterou metodou neboli jaké konkrétní přednosti a omezení měly v jejím terénním výzkumu konkréní použité techniky. Co přineslo zúčasntněné pozorování? Soudě podle prezentace terénního výzkumu, tak vlastně nic, neboť o něm není v praktické části téměř zmínka – což je určitě škoda vzhledem k vynaloženému času. Dotazníkové šetření pak autorka označuje jako kvantitativní, přestože není v práci kvantitativně inerpretováno. A odpovědi z dotazníků a individuálních i skupinových rozhovorů jsou mezi výsledky šetření uváděny bez rozlišení. To vše pak vrhá pochybnost na autorčin závěr, že „metodologie byla dobře zvolena“  a že „kombinace kvalitativních a kvantitativních metod se osvědčila“ – možná ano, ano na základě nedostatečné metodologické reflexe v textu diplomky to vlastně nedokážu posoudit. 

									Petr Pabian