Barbora Salonová: Dětství v memoárové literatuře spisovatelů devatenáctého století. Diplomová práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2010. 127 s., vč. textové přílohy.

Posudek vedoucí diplomové práce

Cílem diplomové práce Barbory Salonové bylo představit podobu dětství v "dlouhém" 19. století na základě editovaných, případně rukopisných memoárů českých autorů. Jako pramenný korpus zvolila celkem 33 prací, tedy vzorek k splnění vytčeného cíle dostatečně reprezentativní; navíc se snažila získat vzpomínky reprezentantů vyšších, středních i dolních vrstev společnosti, etnicky českých, německých i židovských, mužů i žen - podotkněme jen, že ne vždy spisovatelů. 
V úvodu charakterizovala povšechně dosavadní stav bádání o dějinách dětství a vymezila otázky, na které hodlala hledat odpovědi; tyto otázky tvoří logickou strukturu práce. V úvodu se dále autorka zamýšlí nad možnostmi využití vzpomínkového žánru coby historického pramene, přičemž se opírá o odbornou literaturu české (místo Vlašínova poněkud zastaralého Slovníku literární teorie by bylo bývalo vhodnější nahlédnout kolektivní Encyklopedie literárních žánrů)  a německé provenience. Domnívám se, že ač má tato část charakter kompilace, je kvalitně zpracována. 
Následují čtyři kapitoly, z nichž první tři vycházejí z historicky pojaté ontogeneze dítěte (dítě v rodině, ve škole, "prostor" dítěte, jeho pokoj, hračky, knihy), nechybí ani charakteristika prostředí, které dítě v jednotlivých fázích jeho života obklopovalo. Autorka si zde všímá událostí, které běžně dětství 19. věku provázely, a to nemocí a úmrtí - jak v případě dítěte, tak jejich dětské reflexe (tato partie je pramenně dokumentována přílohou, ostatně jedinou, která se v práci nachází). Zabývá se rodinnou výchovou, působením církve na dítě, dětskou prací, zkoumá rovněž vliv a význam školy. Závěrečná kapitola, Dítě a nacionální konflikt, pak analyzuje specifiku dětství v národně nejednotné společnosti. 
Pozornost je věnována genderovým stereotypům, které hrály v dětství předminulého věku, především ve výchově, v přijímání novorozeněte rodiči či v dětských hrách velmi důležitou roli. Na konci kapitoly II.2.II. zmiňuje autorka instituci "handlu". Nabízí s otázka, zda se s touto skutečností setkala v některém z vytěžených pramenů?
Každá kapitola je ukončena dílčím závěrem, z kterého je zřejmé, že je diplomantka schopna získaná fakta analyzovat i zobecňovat. 
Vcelku působí práce dobrým dojmem, je původní, založená na poměrně široké heuristické základně (B. Salonová zde zúročila svůj studijní pobyt v Německu, kde se seznámila s německy psanou literaturou vztahující se k tématu). Dobrou úroveň má interpretační složka práce, hledání odpovědí na položené otázky, formulování hypotéz, hledání vztahu mezi panujícími modely, normami a realitou.
Spis neobsahuje žádné závažnější prohřešky proti "historickému řemeslu". V některých pasážích nerespektovala autorka chronologickou posloupnost v uvádění jednotlivých kauz (s. 30, 36, 43), ojediněle objevíme citáty bez komentáře (s. 35). Jistě by bývalo vhodné i zařazení přílohy, která by obsahovala stručné biografické informace o autorech, jejichž vzpomínek diplomantka použila, a to především v případech, kdy se jedná o méně známé osobnosti (ne vždy jsou data jejich narození uváděna pod čarou). Sporným se jeví tvrzení o finanční nedostupnosti domácích učitelů; domnívám se, že především v případě výuky dívek ze středních vrstev byli zcela běžní.
Stylistické neobratnosti jsou v práci poměrně časté, ale neubírají textu na srozumitelnosti.
Objevíme i gramatická pochybení, především v  interpunkci (průběžně, navíc nedůsledné užívání interpunkčních znamének v poznámkovém aparátu), dále nevhodné tvary přivlastňovacích zájmen. U řady odkazujících poznámek, především těch, které odkazují k přečtené odborné literatuře, chybí uvedení stran. 
Barbora Salonová odevzdala kvalitní diplomovou práci, kterou prokázala svou schopnost pracovat s prameny, kriticky přijímat informace v nich obsažené, interpretovat je a vytvořit z nich závěrečnou syntézu. Práci doporučuji bez váhání k obhajobě, ale s ohledem na drobné, leč četné formální nedostatky ji hodnotím stupněm velmi dobře.

V Hradci Králové, 9. května 2010

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.