Iveta BOLEČKOVÁ, Spletitá cesta žen za uznáním. Ženy v odborném lékařství v letech 1900-1939 a odraz jejich akceptace v odborném a mediálním diskursu. Bakalářské práce, Ústav historických věd Fakulty filozofické, Univerzita Pardubice, Pardubice 2013. 

	Iveta Bolečková věnovala bakalářskou práci stále populárnějšímu tématu, počátku pronikání žen do pole vykonávání odborné lékařské činnosti. Předkládaná stať si klade hned několik různých cílů. Autorka se na padesáti stranách snaží problém vyložit v celé jeho komplexnosti – počínaje školními reformami osvícenského období, počátky středoškolských ústavů určených pro vzdělávání žen a dívek, dále problematikou spojenou s proměnami genderových aspektů ženské mentality a kognitivního aspektu fyziologie ženského mozku, dále diskursivním praktikám souvisejícím s odporem či naopak prosazováním žen do vysokoškolského lékařského vzdělávání a vykonávání následné praxe, Iveta Bolečková také uvádí stručné biogramy prvních praktikujících lékařek českého původu a shrnuje publikační činnost žen v Časopise lékařů českých a Ženských listech v první polovině 20. století.
	Již z tohoto výčtu je zřejmé, že volba takto rozsáhlého tematického zaměření musí při daném rozsahu práce ovlivňovat vypovídací hodnotu jednotlivých pasáží ke zkoumané problematice. Celý text z tohoto důvodu představuje svou syntetickou podobou spíše kompilaci již vybádaných poznatků historiografických studií, než samostatnou tvůrčí heuristickou analýzu. Tato autorčina volba je problematická zejména v pasážích, které měly dle zadání představovat výsledky vlastního zkoumání (analýza dobového diskursu k ženám-lékařkám v dobovém tisku a ego-dokumentech, mediální akceptace výkonu jejich povolání, případně procentuální nárůst zastoupení žen mezi studenty lékařské fakulty), které jsou příliš stručné, a z hlediska vyčerpání vypovídacího potenciálu pramenů nedostatečné. Namísto nových poznatků proto práce přináší spíše již známá, a mnohokrát publikovaná fakta o životě Anny Bayerové, Bohuslavy Keckové, Anny Honzákové, či problematice ženského vzdělávání. 
	V pasážích věnovaných analýze pramenů souznějící se zadáním práce (v podstatě pouze strany 12-17, respektive 40-49) autorka přistupuje spíše ke kvantitativnímu vymezení počtu publikovaných statí, namísto rozboru jejich diskursivní povahy (strany 40-49), případně se omezuje na uvedení zjednodušujícího představení diskuze, jež se kolem působení žen v oboru lékařství odehrávala v druhé polovině 19. a na počátku 20. století. Díky tomu není v práci příliš podrobně představena genderová podmíněnost předsudků spojených s uplatněním žen. Autorka celý problém redukuje pouze na dichotomii zamítavých či naopak vstřícných postojů a nediferencuje a hlouběji neanalyzuje odlišné výchozí pozice i argumentační strategie účastníků sporu.
	Nedostatek podrobnější analýzy pramenů se objevuje zejména v souvislosti s poválečným vývojem akceptace žen jako přirozené součásti odborné lékařské komunity. Iveta Bolečková její příčiny odůvodňuje změnu postoje jako důsledek První světové války a vzniku demokratického státu na nástupnickém území Habsburské monarchie, nicméně se nesnaží tuto svou domněnku doložit předložením odpovídajících pramenů relevantní diskursivní povahy.      
	Proto musím konstatovat, že autorka v textu příliš nerespektovala zásady pro vypracování práce, což resultovalo v nezodpovězení hlavních a dosud neprobádaných otázek spojených s předeslaným tematickým zaměřením. Nedozvíme se, zda existovalo české specifikum při odpírání lékařského vzdělání, či naopak bylo české prostředí zcela determinováno zahraničními debatami, jak naznačuje Petr Svobodný, netušíme, jaké intertextuální vlivy působily na proměnu recepce vykonávání lékařského povolání ženami a nezískáme ani přehled o vnímání celé této problematiky z hlediska subjektivního pohledu samotných lékařů/lékařek.
	Autorce lze vytknout ovšem i věcná pochybení. Mimo těch, spojených patrně s nedostatečnou revizí textu (např. mylné datace – s. 42 a další, chybný přepis názvu Dolní Tuzla, s. 22, etc.), se v textu projevuje nedostatečné proniknutí do problematiky spojené s historií genderu. Autorka například chápe odpírání práva na lékařské vzdělání ženám jako iracionální a genderově podmíněné, neidentifikuje však již jako takové akcentování ženské způsobilosti k výkonu gynekologie a pediatrie. Problematická je i formální stránka předkládané stati. Četná provinění proti stylistickým zásadám, sestávajícím nejčastěji z vyšinutí z větné vazby, doplňuje také zanechané reziduum grafických symbolů, které v textu byly použity pro jeho dřívější revizi, nicméně autorka je opomenula odstranit. Zvláštní je způsob citací, jež nejsou sjednoceny ani v jednom typu obvyklých citačních postupů a mnohdy znesnadňují možnost identifikace odkazu. 
	Ze všech uvedených důvodů nelze považovat práci Ivety Bolečkové za interpretačně inovativní a přínosnou, nicméně jí nelze upřít základní schopnost kompilace historiografických studií s využitím pramenných citací. Z tohoto důvodu doporučuji práci k obhajobě, navrhuji ji však hodnotit stupněm dobře.      

V Pardubicích 2. 1. 2013			   		Vladan Hanulík