Stehlíková, Barbora: Drobná kriminalita v Náchodě a okolí v první třetině 17. století Bakalářská práce. Ústav historických věd, Filozofická fakulta Univerzity Pardubice. Pardubice 2012.
Oponentský posudek
(I. Úvod, s. 2-4; II. Dějiny poddanského města a panství Náchod od středověku do poloviny 17. století, s. 5-19; III. Rychtáři v raném novověku v českých zemích, s. 20-29; IV. Drobná kriminalita v Náchodě a okolí na začátku 17. století, s. 30-50, V. Závěr s. 51-52, VI. Resumé, s. 53, VII. Seznam pramenů a literatura, s. 54, VIII. Obrazové přílohy, s. 59-63)
Tématem práce je rozbor drobné kriminality, dnešní terminologií spíše přestupků, v městě Náchodě na počátku 17. století. Jedná se o téma, které dosud stálo trochu ve stínu bádání o hrdelním soudnictví a které je nutné považovat za téma přínosné. Autorka se po stručném úvodu s vymezením otázek věnuje dějinám města Náchoda a náchodského panství. V hlavní části práce analyzuje několik desítek listů z rychtářského manuálu města Náchoda z let 1603-1632, které zachycují spornou agendu řešenou hlavně rychtářem, někdy za účasti městské rady. Zaměřila se konkrétně na zápisy z osmiletého období 1615-1622. Nejprve si všímá pravomocí a postavení náchodského rychtáře, poté se zaměřuje na rozbor sporné agendy, konkrétně vzorku obsahujícího 44 sporů. Snad až příliš stručně si všímá průběhu soudního řízení a kodifikací městského práva. Následně přistupuje k roztřídění sporů do určitých skupin, při kterém vyšla z již vytvořených typologií, které si mírně upravila. Následně si detailněji všímá jednotlivých typů pří a postupuje od skupiny s trestněprávními případy k civilněprávním. Následuje stručný závěr a obrazová příloha.
Nejprve uvedu několik kritických připomínek a poznámek, které ale nechtějí zastínit fakt, že autorka splnila nároky kladené na tento typ práce.
Výhrady mám k tabulce č. 3, které je trochu nejasná. Součet zvýrazněných počtů civilněprávních a trestněprávních případů nedává celkový počet případů, tj. 44, resp. 43. Tabulka by byla jasnější, kdyby byly zvýrazněny i počty nejasných případů. Navíc se mi zdá zbytečné u poměrně malého vzorku 40 sporů počítat s přesností na setiny procent.
Největší připomínku mám k inovaci typologie sporů, kdy mezi civilněprávní spory autorka zařadila i zápisy ručení, přátelská urovnání, a snad i stažení žaloby a nejasné případy (?). V případě zaručení a přátelských porovnání se podle mě nejedná o zvláštní druhy sporů, ale o způsob jejich řešení. U přátelských smluv se mohla opřít o dostupnou literaturu, v níž se někteří badatelé zabývají právě smírným způsobem řešení sporů.
Kromě toho mohlo být ve výkladu zřetelněji odlišeno akuzační a inkviziční soudní řízení (např. s. 29). Neodlišení obou typů soudního řízení se zřetelně projevuje v tvrzení o pochybné objektivitě soudu (s. 30). Stejně jako o správnosti rozhodnutí soudu lidé pochybují a diskutují dnes, výhrady měli určitě i lidé v 16. a 17. století. Alespoň v civilním soudním řízení ale soud rozhodoval na základě důkazního řízení (svědeckých výpovědí, listinných dokladů), výpovědí stran před soudem a výkladem norem, a proti rozhodnutí se mohla nespokojená strana odvolat k apelačnímu soudu, který pak rozhodl na základě zaslaných podkladů bez přítomnosti sporných stran. O objektivitě soudu se dá určitě pochybovat v případě hrdelního soudnictví (inkvizičního soudního řízení), které se dnešním a asi i tehdejším lidem jeví a jevilo jako kruté a nespravedlivé.
Přes výše řečené studentka ve své práci prokázala schopnost pracovat s prameny a shromáždila poměrně rozsáhlou literaturu k tématu. V úvodu stanovené hlavní otázky zodpověděla a cíle práce splnila. Zdá se mi, že je práce logicky vystavěna a je napsána i na dobré stylistické úrovni s minimem pravopisných chyb a překlepů. Práce splňuje také všechny formální požadavky jako je anotace, obsah, klíčová slova, citace dle normy ad. Práci hodnotím známkou mezi výborně a velmi dobře.

V Pardubicích 9.8.2012							Tereza Siglová