Univerzica Parcubfce

Katedra: Akademický rok:

religionistiky 2010/2011

Posudek školitele k diplomové práci

Pro:
Studijní program:

Michaelu Fialovou Filosofie

Studijní obor:

Religionistika

Název tématu:

Vývoj české orientalistiky se zaměřením na arabistiku a islamologii

i'Obsáhlá diplomová práce Michaely Fialové je precizní a pečlivě zpracovanou studií, která překračuje ryze deskriptivní charakter, jak by mohl název práce mylně napovídat. Autorka analyzuje počátky francouzské a britské orientalistické školy a jejich vazby na koloniální expanzi (1. 2. Orientalismus a kolonialismus, s. 13-21, 1. 3. Francouzská orientalistická škola, s. 21-25, 1. 4. Britská orientalistická škola, s. 25-29). Badatelské zaměření těchto škol bylo odlišné od

německé a rakouské školy, kde islamologie a arabistika vznikají mimo jiné v rámci biblického kriticismu tzv. Tiibingenské školy. Zajisté není náhodou, že první český akademik-orientalista, se zaměřením na předovýchodní filologii, Břetislav Košut, byl synem evangelického kazatele.
Pečlivost, s jakou autorka při zpracovávání jednotlivých témat postupovala, dokládá kapitola druhá (2 Počátky poznávání a studia islámu v českých zemích, s. 40-74). Autorka začíná

prvními zmínkami o islámu v díle Život svatého Konstantina z 9. stol., pokračuje analýzou kronik českých křižáků, vlivu islámských filosofů (Avicenny, Averroa aj.) na dílo Mistra Jana Husa a konečně analyzuje barokní cestopisy českých šlechticů do oblasti Blízkého Východu, ale i reflexi islámu v díle J. A. Komenského. Zvláštní pozornost pak zasluhuje péče, jakou autorka věnovala "turecké problematice" v českých jarmarečních a kramářských písních, jejichž jedinečnost tkví

ve spontánním vyjádřením toho, co prostí lidé rozuměli pod termínem "turecké nebezpečí". Je až podivuhodné, do jaké míry ráz těchto písní, stejně jako protiturecká propaganda 16. a 17. století, souzní s aktuálními islamofobními pamflety. Pozoruhodná je i "islamofilie" českých obrozenců, např. Matěje Václava Krameria aj., ale i básníků, kteří se snažili napodobit arabský literární útvar

gazel, např. Jaroslav Vrchlický aj. Autorka zmiňuje možnost vlivu perské literatury na K. H. Máchu, Háfizovy verše dle autorky pravděpodobně četla i B. Němcová.
V kapitole věnované české akademické arabistice a islamologii (3 Okolnosti vzniku a následný vývoj arabistiky a islamologie na Univerzitě Karlově, s. 74-139) bych ráda vyzdvihla podkapitolu 3. 4 vývoj orientalistických a islamologických bádání v období normalizace (19681989), s. 118-130. Autorka zde prokazatelně pracovala s díly autorů, kteří v této době směli publikovat, díky čemuž práce Josefa Muzikáře a kolektivu autorů (I. Hrbek, Z. Miiller, M. Mendel aj.: Islám a současnost, Islám v politice aj.) M. Fialová hodnotí velmi obezřetně následujícím způsobem: "Příspěvky v nich obsažené jsou silně ovlivněny dobovou terminologií a hodnocením, hojně doplněné citacemi spisů Marxe a Engelse, avšak faktické informace, které přinášejí, nijak zvlášť zkresleny nejsou."

Práci Michaely Fialové hodnotím velmi vysoko, splňuje požadavky kladené na vědeckou práci. Práci doporučuji přijmout k obhajobě. Doporučené hodnocení: výborně
Praha 4. 2. 2012	PhDr. Viola Pargačová, PhDr.