Bc. Hana Mixánková: Odraz života Marie Sidonie Chotkové a dění v jejím okolí v osobních denících. Diplomová práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2011. 214 s. vč. příloh.
Posudek vedoucí diplomové práce
Unikátních deníků Marie Sidonie Chotkové (1748 – 1824) si už badatelé letmo povšimli (Ostrovská 2000; Lenderová 2008; Cerman 2008; Zelená 2010). Diplomantka jako první ve své bakalářské práci z roku 2008 podrobila soustředěné pozornosti hraběnčin deník z cesty do Itálie podniknuté roku 1782, zatím nejstarší známý ženský cestovní deník psaný autorkou z českých zemí. Heuristickou základnu své práce diplomové pak Bc. Mixánková rozšířila o hraběnčin osobní deník a rodinnou korespondenci s matkou, otcem, dětmi a sourozenci.
Autorka sledovala ve své práci trojí cíl: přispět dalšími poznatky k dějinám ženy, minulosti šlechty usazené v českých zemích a k dějinám každodennosti. Je třeba říci, že rozsáhlá pramenná základna chotkovského rodinného archivu, dobrá orientace v dalších, především tištěných pramenech i sekundární literatuře domácí i zahraniční provenience (H. Mixánková zde prokázala schopnost číst ve třech cizích jazycích) jí umožnily, aby se tohoto trojího úkolu se ctí zhostila.
Struktura práce odpovídá zvoleným cílům: po analytickém úvodu, v němž si diplomantka položila řadu otázek, směřujících především ke specifičnosti ego-dokumentů (za zmínku stojí, že kromě cestovního zanechala hraběnka Chotková 13 svazků deníku osobního!), následuje představení obou rodů, orientačního Clary-Aldringenů a rodu Chotků, do něhož se Marie Sidonie v květnu roku 1772 provdala. Vzhledem k tomu, že prameny, s nimiž Bc. Mixánková pracovala, jsou svou podstatou specifické a vyžadují specifickou kritiku a obezřetnou interpretaci, je následující kapitola věnována jim. Autorka v ní podrobila hraběnčiny deníky, zahrnující dlouhé období let 1790 – 1818, i její korespondenci důkladné analýze. Při práci s těmito prameny zúročila svou dobrou znalost francouzštiny a povšimla si (z pohledu historika, nikoli filologa) gramatických a morfologických jevů obsažených ve studovaných ego-dokumentech, které se v dnešní francouzštině už nevyskytují. Následuje rekonstrukce životních osudů Marie Sidonie Chotkové z aspektu jejích životních rolí – jako dítěte (zde šlo do určité míry o „modelování“ života urozené dívenky, neboť k hraběnčinu útlému dětství se nedochovaly takřka žádné prameny), mladé dívky, manželky, matky. V těchto kapitolách autorka obratně komparovala informace vytěžené z korespondence (ostatně až do roku 1790 je rekonstrukce životaběhu hraběnky Chotkové založena jen na korespondenci) a z osobního deníku. Autorka si povšimla i aristokratické každodennosti, jakož i vybočení z koloběhu všedních dní. 
Součástí práce je edice několik textů z hraběnčiny pozůstalosti: nejde o přílohu k práci, neboť výňatky z osobního deníku (jen ten kostrbatý překlad do češtiny!), které ukazují obsahovou i stylistickou rozmanitost deníkových zápisů, autorka analyzuje. 
Práci zakončuje synteticky pojatý úvod.
Text je prokládán úryvky z hraběnčiných deníků, z korespondence její a jejích příbuzných. Citáty jsou organicky propojeny s textem, jsou analyzovány a interpretovány. Styl autorky je většinou obratný, přehledný, jen občas objevíme některé neobratnosti (namátkou: „toaletní textilie“, s. 47, „studium“ jedné z dcer v klášteře“, s. 62 aj.).
Kromě výše zmíněných nedostatků v českém překladu francouzských dokumentů najdeme relativně časté chyby v interpunkci, v citátech z ego-dokumentů jsou jistě omluvitelná zkomolení v přepisu vlastních jmen, objevíme drobná pochybení v seznamu literatury. Zdá se, že práce nese stopy chvatné závěrečné redakce. 
Na diplomové práci Bc. Hany Mixánkové oceňuji několik skutečností. Především autorka do puntíku splnila to, co v úvodu slíbila. Práce přináší řadu doplňujících či zcela nových informací k životním cyklům urozené ženy v druhé polovině 18. a prvních dvou desetiletí 19. století; představuje tak další kamínky do stále neúplné mozaiky dějin ženy v českých zemích. Autorka dále objevila řadu nových souvislostí týkajících se šlechtické každodennosti i festivit, ba „domácí“ reflexe převratných evropských událostí, k nimž v době hraběnčina života došlo. Vysoce hodnotím rovněž úctyhodnou pramennou základnu, jejíž zpracování si vyžádalo trpělivou práci a dovednost pracovat s prameny osobní povahy. V neposlední řadě považuji za pozitivum vytrvalou snahu najít odpověď nejen na onu trojici základních otázek, vytyčených v úvodu, ale také na celou řadu otázek dílčích, které při práci s tímto rozsáhlým (a zároveň torzovitým) materiálem vyvstávala, na které autorka hledala (a většinou našla) odpověď. 
Proto práci ráda doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou (ještě) výborně.

V Hradci Králové, 15. srpna 2011

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.