Bc. Iva Ondrová: České lékařky v letech 1918 – 1938. Diplomová práce. Ústav historických věd Fakulty filosofické University Pardubice, Pardubice 2011. 117 s. vč. příloh.

Posudek vedoucí diplomové práce

Tématem diplomové práce Bc. Ivy Ondrové jistě nebyly jen „české lékařky v letech 1918-1938“, jak sama tvrdí v první větě úvodu; cílem jistě bylo postihnout vývoj možností ženského universitního studia, konkrétně studia na lékařské fakultě, a uplatnění lékařek v letech svobodné Československé republiky. Další témata, jejichž řešení je zřetelné v textu (genderové stereotypy působící i za první republiky, která ústavou zakotvila rovnost pohlaví, profese jako základ stavovského uvědomění atd.), autorka v úvodu nezmiňuje.
Práce, založená na dostatečně objemné pramenné základně, rozsáhlé odborné literatuře a početných internetových zdrojích je členěna do šesti částí, z nichž první je věnována úvodu, poslední závěru práce. V jednotlivých kapitolách postupuje autorka od obecných souvislostí dějin medicíny (v možná zbytečně mnohomluvné a občas nepřehledné části týkající se vývoje lékařství v českých zemích zmiňuje působení žen v „paralékařských“ oborech – jistě by si více pozornosti zasloužily porodní báby, vlastně první ženská profese vyžadující prokazatelnou kvalifikaci a týkající se – podobně jako medicína – problematiky lidského těla), přes možnosti studia žen (nejde zde ale primárně o „studium“ žen, ale o jejich vzdělání, včetně elementárního) až k rekapitulaci dosavadních znalostí o českých lékařkách působících před vznikem Československé republiky. Zde autorka občas sklouzne k popisnosti, i když jí nelze upřít snahu vyvodit ze získané faktografie obecnější závěry.
Stěžejní pátá část je věnována lékařkám v letech první republiky. Je nejrozsáhlejší, autorka v ní rekonstruuje možnosti studia budoucích lékařek na universitách v Praze a Brně, pozornost věnuje stavovským organizacím lékařek a konečně osudům dvanácti lékařek, které svou kariéru začaly mezi léty 1920 a 1939. Většinou pak působily i v následující epoše, některé z nich dokonce strávily větší část své profesní kariéry až po roce 1945. Před některými z nich se později otevřela i vědecká kariéra. Tato část práce diplomové práce Bc. Ondrové je původní, objevná, založená na vytěžení až dosud neznámých či nevyužitých pramenů, ať písemných či – v jednom případě – orálních. Škoda, že autorka neusilovala více o zobecnění, že z bohatství pramenného materiálu vytěžila jen – byť zajímavé - životopisné medailonky.
Práci doplňují textové (nekomentované!) a obrazové přílohy.
Závažnější faktografická pochybení ve spisu nenajdeme – nepřesnosti jsou dány arbitrárním užíváním pojmů či možná chvatem při závěrečné redakci práce (např. s. 22: první střední školou pro dívky bylo dívčí pedagogium nebo Minerva?; na s. 35 autorka tvrdí, že většina lékařek promovaných před rokem 1918 začala svou kariéru na „některé z pražských klinik“, na s. 52 pak konstatuje, že nemocniční praxe byla ženám „dlouho nedostupná“; informace že prof. Skaličková se „narodila v ústavu pro choromyslné, vyrůstala v ústavu a celý svůj život [...] strávila na psychiatrické klinice“, s. 72, by si jistě také zasloužila upřesnění, zatímco poznámka č. 485 na s. 88 je skutečně nadbytečná atd.). 
Pokud se týče formální úrovně práce, vytkla bych rovněž jen drobnosti (s. 23 – informaci ze studie S. Štrbáňové o ženách „v univerzitních lavicích“ v r. 1844 nelze brát vážně, pokud není uveden původní pramen; jaký smysl má nekomentované opsání promočního slibu v textu?, s. 44 atd.).  Pokud autorka používá tabulky (zdůrazňuji, že některé jsou opravdu zbytečné, jaký význam má tabulka na s. 18, která uvádí toliko jména a obory tří prvních českých docentek?; navíc se mi nepodařilo zjistit, proč jsou některé tabulky v textu a některé v příloze?), je třeba je komentovat. Název práce by si zasloužil upřesňující podtitul, mezititulky některých podkapitol jsou vágní (s. 25). V práci jsou některé stylistické neobratnosti, které občas zatemňují často objevnou informaci. 
Při četbě jistě podnětné diplomové práce vyvstávají další otázky, které zůstaly mimo pozornost Bc. Ondrové: do jaké míry se „trnitá cesta“ žen k lékařskému titulu dotýkala širší veřejnosti? Jak byla lékařka vnímána pacienty v letech první republiky? 
Navzdory výše uvedeným výhradám je práce Ivy Ondrové založena dostatečně rozsáhlém archivním výzkumu, je původní a doplňuje dosavadní znalosti o univerzitním studiu a uplatnění žen v lékařských profesích v letech první republiky. Práci doporučuji k obhajobě a hodnotím známkou (ještě) velmi dobře.

 V Hradci Králové, 15. 8. 2011

Prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc.